Vladimír Remek
Ing. Vladimír Remek | |
---|---|
![]() Vladimír Remek (2018) | |
Státní příslušnost | ![]() |
Datum narození | 26. září 1948 (75 let) |
Místo narození | České Budějovice, Československo |
Předchozí zaměstnání | vojenský letec |
Hodnost | plukovník |
Čas ve vesmíru | 7 dní, 22 hodin a 17 minut |
Kosmonaut od | 1976 |
Mise | Sojuz 28 (na Saljut 6) |
Znaky misí | ![]() |
Kosmonaut do | 1978 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ing. Vladimír Remek | |
---|---|
![]() | |
Poslanec Evropského parlamentu | |
Ve funkci: 20. července 2004 – 15. prosince 2013 | |
6. velvyslanec ČR v Rusku | |
Ve funkci: 16. ledna 2014 – 31. ledna 2018 | |
Předchůdce | Petr Kolář |
Nástupce | Vítězslav Pivoňka |
Stranická příslušnost | |
Členství | nestraník |
Nestraník | |
v EP | za KSČM (2004–2013) |
Choť | Hana Davidová (1. manželka) Jana Remková (2. manželka) |
Rodiče | Jozef Remek |
Děti | Anna Brousková Jana Remková |
Příbuzní | Jitka Remková (sestra) Dana Remková (sestra) Václav David (bývalý tchán) Ondřej Brousek (zeť) |
Alma mater | Gagarinova vojenská letecká akademie |
Profese | politik, diplomat, pilot, cosmonaut, voják a kosmonaut |
Ocenění | Čestné občanství hlavního města Prahy (1978)![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() Řád Jurije Gagarina (2008) Cena Antonína Vítka (2018) ![]() … více na Wikidatech |
Podpis | ![]() |
Webová stránka | www |
Commons | Vladimír Remek |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Vladimír Remek (* 26. září 1948 České Budějovice) je bývalý vojenský pilot a jediný československý kosmonaut ve vesmíru, Hrdina Československé socialistické republiky a Hrdina Sovětského svazu. Je 87. kosmonautem světa, prvním z jiné země než Sovětského svazu nebo USA, což bylo úspěchem československé kosmonautiky. Evropská kosmická agentura se k němu hlásí jako k „prvnímu evropskému kosmonautovi“.[1][2]
Do kosmu Vladimír Remek letěl v rámci programu Interkosmos, když Sovětský svaz nabídl členským státům programu návštěvu jejich kosmonauta na sovětské vesmírné stanici. Ke svému letu na stanici Saljut 6 vzlétl společně se sovětským kosmonautem Alexejem Gubarevem 2. března 1978 na palubě kosmické lodi Sojuz 28, ve vesmíru prožil 7 dní, 22 hodin a 17 minut.
Po návratu do Československa do roku 1995 sloužil ve vojenském letectvu, naposledy jako ředitel Vojenského muzea letectví a kosmonautiky v Praze-Kbelích. Poté byl obchodním zástupcem ČZ Strakonice v Rusku, dva roky obchodním radou na českém velvyslanectví v Moskvě a v letech 2004 až 2013 poslancem Evropského parlamentu za KSČM. V letech 2014 až 2018 vykonával funkci velvyslance České republiky v Rusku.
Dětství a rodina
Otec Jozef Remek byl Slovák, vojenský pilot, později v hodnosti generálporučíka dlouholetý velitel letectva Československé lidové armády.[pozn. 1] Matka byla Češka. Vladimír Remek dětství prožil v Českých Budějovicích, kde vychodil základní devítiletou školu a kam se kvůli babičce často vracel. Pak se rodina přestěhovala do Brna, kde chodil na střední školu a dva roky také do Klubu mladých astronomů při hvězdárně na Kraví hoře.[4] Vojenské povolání otce rodinu přivedlo do dalšího bydliště, Čáslavi, kde byla letecká základna. Na dvanáctiletce v Čáslavi začal studovat v roce 1963,[5] a její studium zakončil maturitou v roce 1966.[6]
Má sestry Jitku a Danu. Je podruhé ženatý, z každého manželství má jednu dceru. Hovoří plynule rusky a anglicky.
Vojenský pilot
Remek s vyznamenáním[7] absolvoval čtyřleté studium na Vyšším leteckém učilišti v Košicích,[8] kde létal na cvičných proudových letounech L-29 Delfín. Po dokončení školy roku 1970 nastoupil k leteckému útvaru do Žatce, ale po měsíci byl přeložen k 1. Zvolenskému leteckému stíhacímu pluku v Českých Budějovicích vyzbrojenému MIGy 21.[9] Jeho otec tou dobou už byl vysoce postavený generál, Vladimír Remek však jakoukoli protekci odmítal; otci měl za zlé rozchod s matkou a jakékoliv narážky na něj mu vadily.[7] V roce 1972 zahájil studium na Vojenské letecké akademii J. A. Gagarina v Moninu u Moskvy. V roce 1975 dostal vyznamenání Za službu vlasti. V Moninu studoval na výbornou, za čtyři roky měl na vysvědčení pouze jednu čtyřku (která v ruském známkování odpovídá české dvojce).[10] Po absolvování akademie se v roce 1976[8] vrátil nakrátko k mateřskému útvaru. Měl se stát zástupcem velitele pluku,[10] ale přišel neočekávaný obrat v kariéře – výběr kandidátů pro kosmický let.
Kosmonaut
V první polovině roku 1976 nabídl Sovětský svaz zemím sdruženým v programu výzkumu vesmíru Interkosmos účast v pilotovaných kosmických letech. V Praze probíhal výběr od června 1976. Z pilotů vojenského letectva bylo na základě pravidelných každoročních prohlídek vybráno 24 kandidátů, včetně Remka. Při dalších testech měl výborné výsledky – při práci pod časovým tlakem, při zátěži, při testech orgánu rovnováhy, trpěl však rýmou a nadváhou[11] – musel shodit 12 kg.[12] Postupně se počet kandidátů snížil na 8 a pak na čtyři – Ladislava Klímu, Oldřicha Pelčáka, Vladimíra Remka a Michala Vondrouška.[11][13] Po dalším kole testů už ve Středisku přípravy kosmonautů J. A. Gagarina v Hvězdném městečku zůstali Remek a Pelčák. V listopadu 1976 byl Remek povýšen na kapitána.[14]
Od prosince 1976 se v Hvězdném městečku s Oldřichem Pelčákem a dalšími kandidáty z Polska a NDR začal připravovat ke kosmickému letu. V červnu 1977 byly sestaveny posádky pro budoucí československo-sovětský let. První posádku tvořili sovětský kosmonaut plukovník Alexej Gubarev (velitel), který již měl za sebou let Sojuzem 17 a měsíční pobyt na stanici Saljut 4, a kapitán Vladimír Remek ve funkci kosmonaut-výzkumník.[11][14] Druhou Nikolaj Rukavišnikov, který absolvoval dva lety (Sojuz 10 a Sojuz 16) celkem v délce 8 dnů, a Oldřich Pelčák.[11]
Do vesmíru Gubarev s Remkem odstartovali z kosmodromu Bajkonur 2. března 1978 v 15:28 UTC v lodi Sojuz 28.[pozn. 2] Byla to první mezinárodní posádka v rámci programu Interkosmos i v historii kosmických letů vůbec.[8] Se stanicí Saljut 6 se Sojuz 28 spojil 3. března v 17:06 UTC, po spojení se kosmonauti přivítali se členy dlouhodobé posádky stanice Jurijem Romaněnkem a Georgijem Grečkem.
Pracovní den kosmonautů trval od 6 do 21 hodin,[15] zahrnoval i dvě hodiny cvičení.[11] Takřka na poslední chvíli bylo do výcviku Gubareva a Remka zahrnuto i ovládání zubní vrtačky, Romaněnko a Grečko na Saljutu 6 si totiž začali stěžovat na bolesti zubů. Po příletu Gubarev s Remkem sdělili kolegům, že jim zuby ošetří. Poté, co vyšlo najevo, že se ošetřování zubů začali učit před dvěma týdny, byli odmítnuti. Ovšem stížnosti na zuby řídící středisko už neslyšelo.[16][17]
V následujících dnech kosmonauti uskutečnili několik televizních reportáží, pomáhali stálé posádce a věnovali se vlastnímu vědeckému programu. Experimenty připravené československými vědci byly:[18]
- Chlorella-1, zkoumající rozmnožování řas Chlorella.[19]
- Tepelná výměna-2, srovnávající naměřenou teplotu těla s pocity kosmonautů.
- Oxymetr, měření okysličení tkání kosmonautů. Při zahájení prací kosmonauti zjistili poruchu napájení přístroje, zdroj sice improvizovaně nahradili sadou monočlánků, měření však už neproběhlo kompletně.[15]
- Supos, spočívající ve zjišťování psychologického stavu kosmonautů před, během a po letu.
- Extinkce, ve kterém Remek sledoval změny jasnosti hvězd při západu za obzor.
- Morava-splav, který využíval sovětskou pec Splav-1 k roztavení a pomalému (45 hodin)[15] chladnutí vzorků chloridu měďného a olovnatého a chloridu stříbrného.[18]
Remek patřil k většině kosmonautů, kteří z počátku letu trpěli nevolností způsobenou nezvykem organizmu na stav beztíže. Výjimečný ovšem byl otevřeným popisem svých obtíží, jeho sovětští kolegové se totiž obávali, že přiznáním potíží přijdou o šanci znova letět do vesmíru.[11] Třetí den letu, 4. března ve 14 a 20 hodin, proběhla tradiční tisková konference s kosmonauty, v tomto případě vysílaná československou televizí v přímém přenosu. Pro Remka nedopadla dobře, stále ještě trpěl nevolností a po více než roce v ruském prostředí byl pro něj rozhovor o letu a prováděných experimentech v češtině obtížný, těžce hledal správná slova.[11][20]
Po splnění programu letu se 10. března Gubarev s Remkem rozloučili s hostiteli, v 10:23 UTC oddělili se Sojuzem 28 od stanice a v 14:45 UTC přistáli v Kazachstánu, asi 135 km severně od Arkalyku.[18] Celková délka Remkova letu činila 190 hodin a 18 minut.[21]
Důvody, proč byla vybrána posádka Gubarev-Remek, zatímco Nikolaj Rukavišnikov a Oldřich Pelčák zůstali jako náhradníci, jsou dodnes předmětem diskusí. Podle Tomáše Přibyla pravděpodobně ležely v soupeření mezi zainteresovanými sovětskými institucemi. Po neúspěchu letu Sojuzu 25 v říjnu 1977 byly posádky sestavovány vždy s nejméně jedním kosmonautem se zkušenostmi z předchozího letu. U mezinárodních posádek to musel být sovětský velitel, což při nedostatku zkušených vojenských kosmonautů z oddílu CPK přineslo nutnost zařadit na velitelskou pozici také kosmonauty – inženýry z Eněrgije. Prolomení dlouhá léta platícího pravidla „velitel je voják“ se pochopitelně zástupci CPK, a vojáci obecně, bránili.[22] V této situaci měla Gubarevova posádka výhodu proti Rukavišnikovi s Pelčákem prostě proto, že Rukavišnikov nebyl voják. I u závěrečných zkoušek (ve kterých byla dvojice Gubarev–Remek hodnocena jako o něco lepší)[11] se projevila zákulisní rivalita, když obě soupeřící skupiny nařkly protistranu, že napovídala „své“ posádce.[22]
Voják, obchodník, diplomat
Po návratu do vlasti rok působil na Hlavní politické správě ČSLA,[23] poté byl vedoucím pracovníkem ve Výzkumném ústavu letectva v Praze-Kbelích.[8] V roce 1979 o svém životě, výcviku i samotném letu napsal s pomocí Karla Richtera knihu Pod námi planeta Země. Další knihou vydanou téhož roku byla Splněné naděje.[24]
Coby známá osobnost působil ve veřejných organizacích. Roku 1980 se stal členem Světové rady míru, byl členem předsednictva ÚV Svazu československo-sovětského přátelství (SČSP). Roku 1990 se stal předsedou Společnosti přátel národů východu (transformovaného SČSP),[25] v jejím čele zůstal i po přejmenování na Česko-ruskou společnost roku 2006.[26]
Od roku 1985 studoval na Vojenské akademii Generálního štábu v Moskvě, absolvoval ji o tři roky později. V následujících dvou letech sloužil v Brně ve funkci zástupce velitele 2. divize PVOS (protivzdušné obrany státu). Už od roku 1967 byl členem Komunistické strany Československa, v roce 1990 musel podle zákona členství ve straně jako voják ukončit. V letech 1990–1995 byl ředitelem Vojenského muzea letectví a kosmonautiky v Praze-Kbelích. V červnu 1995 odešel do zálohy v hodnosti plukovníka.[8]
Poté působil jako obchodní zástupce ČZ Strakonice v Ruské federaci, kde využíval své staré kontakty a prestiž kosmonauta. Byl mimo jiné generálním ředitelem společného podniku CZ-Turbo-GAZ v Nižném Novgorodu a v Moskvě, kde působil od roku 2001 jako ředitel zastoupení. V letech 2002 až 2004 byl obchodním radou a vedoucím obchodně ekonomického úseku velvyslanectví ČR v Moskvě.[8]
Evropský poslanec
![Remek držící v ruce misku s třešněmi obklopen skupinou postarších lidí.](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/Vladim%C3%ADr_Remek_with_cherries%2C_EP_election_campaign%2C_Brno.jpg/220px-Vladim%C3%ADr_Remek_with_cherries%2C_EP_election_campaign%2C_Brno.jpg)
V červnu 2004 byl zvolen do Evropského parlamentu na kandidátce KSČM jako nestraník. S ostatními komunistickými poslanci vstoupil do frakce Evropské spojené levice a Severské zelené levice (EUL/NGL), byl členem parlamentního výboru pro průmysl, výzkum a energetiku, parlamentní delegace EU-Rusko a náhradníkem výboru pro dopravu a cestovní ruch.[27] Patřil k nejaktivnějším českým poslancům, věnoval se zejména letectví a kosmonautice. Byl oceňován pro svůj přehled v otázkách týkajících se navigačního systému Galileo, ale i pro znalost Ruska.[28]
Ve volbách 2009 svůj mandát obhájil na dalších 5 let.[29] Stal se členem rozpočtového výboru a náhradníkem výboru pro průmysl, výzkum a energetiku, zůstal v parlamentní delegaci EU-Rusko.[27] Kanceláře měl mj. v Bruselu a Štrasburku.
Na podzim 2012 zvažovalo vedení KSČM jeho kandidaturu v první přímé volbě prezidenta České republiky, která proběhla v lednu 2013, ale Remek kandidovat odmítl. Výkonný výbor ÚV KSČM poté nevybral jiného kandidáta „aby se netříštily síly levice“.[30]
Vzhledem k přechodu do diplomatických služeb rezignoval dne 15. prosince 2013 na mandát poslance Evropského parlamentu.[31]
Velvyslanec
V březnu 2013 nový český prezident Miloš Zeman vnesl Remkovo jméno do diskuze o novém velvyslanci v Rusku.[32] Dne 31. července 2013 vláda Jiřího Rusnoka nástup Remka do funkce velvyslance schválila.[33] Dne 13. listopadu 2013 podepsal prezident Zeman Remkovu pověřovací listinu a v lednu 2014 jeho pověřovací listinu převzal v Moskvě za přítomnosti televizních kamer prezident Putin.[34][35] Svou velvyslaneckou misi ukončil 31. ledna 2018.[36]
Ocenění
Dne 16. března 1978, několik dní po letu, obdržel sovětský titul hrdina Sovětského svazu s Leninovým řádem, československý čestný titul letec-kosmonaut ČSSR a titul hrdina Československé socialistické republiky s Řádem Klementa Gottwalda. Byl vyznamenán medailí „Za službu vlasti“.[14]
Dne 24. září 1978 objevil Antonín Mrkos pozorováním z Hvězdárny na Kleti planetku obíhající v hlavním pásu, kterou pojmenoval po Vladimíru Remkovi – Remek (číslo 2552).[14]
U stanice metra Háje byl Vladimír Remek s Alexejem Gubarevem zvěčněn v sousoší Kosmonauti od sochaře Jana Bartoše. Stejné sousoší se nachází také v Košicích. Dalším umístěním sousoší bylo nádvoří ZŠ Slovan v Kroměříži. Při instalaci sousoší byli oba kosmonauti jmenováni čestnými občany města Kroměříž.
K 30. výročí letu do vesmíru jej v roce 2008 vyznamenal Svaz letců ČR vyznamenáním spolu s dalšími význačnými letci.[37] Při 50. výročí letu prvního kosmonauta Jurije Gagarina, 12. dubna 2011, mu ruský prezident Dmitrij Medveděv udělil medaili „Za zásluhy o dobývání kosmu“, v Radě federace obdržel řád Jurije Gagarina.[pozn. 3][38]
Dne 12. května 2018 obdržel Vladimír Remek Cenu Antonína Vítka za popularizaci kosmonautiky od Astronautické sekce České astronomické společnosti, a to jako vůbec první laureát této ceny.[39]
Dne 28. října 2021 obdržel Vladimír Remek od presidenta Miloše Zemana Řád Bílého lva za významné proslavení vlasti v zahraničí.
Odkazy
Poznámky
- ↑ Jozef Remek byl v letech 1973–1975 náměstek ministra národní obrany a náčelník letectva a vojsk protivzdušné obrany státu, poté do roku 1989 velitel letectva.[3]
- ↑ Podle vzpomínek Oldřicha Pelčáka měl Sojuz 28 původně startovat 25. února, ke 30. výročí Únorového převratu, ale nakonec byl start o týden posunut.[11]
- ↑ Rada federace je horní komora ruského parlamentu. Řád Jurije Gagarina je vyznamenání Mezinárodního společenského fondu pro podporu letectví a kosmonautiky (Международный общественный фонд поддержки авиации и космонавтики).
Reference
- ↑ Evropská kosmická agentura. Global space event in the Golden City [online]. 2010-9-7 [cit. 2011-11-14]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-07-29. (anglicky)
- ↑ Evropská kosmická agentura. First European in space meets first European Space Station commander [online]. 2011-10-12 [cit. 2011-11-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MINAŘÍK, Pavel; ŠRÁMEK, Pavel. Velitelé letectva a protivzdušné obrany státu (PVOS) [online]. Československá armáda (vojenství.cz) [cit. 2011-10-09]. Dostupné online.
- ↑ Historie [online]. Brno: Hvězdárna a planetárium Brno [cit. 2011-11-07]. Kapitola Léta šedesátá – umělé i skutečné hvězdy. Dostupné v archivu pořízeném dne 2012-03-14.
- ↑ CODR, Milan. O kosmických dnech a nocích. Praha: Práce, 1987. Kapitola První mezinárodní, s. 80.
- ↑ HOLUB, Aleš. MEK. Malá encyklopedie kosmonautiky [online]. Rev. 2003-3-2 [cit. 2011-11-11]. Kapitola Sojuz 28 v L+K č. 5/1978. Dostupné online.
- ↑ a b PACNER, Karel. Kolumbové vesmíru. 2. díl, Souboj o stanice. 2., přeprac. a dopl.. vyd. Praha; Litomyšl: Paseka, 2007. 428 s. ISBN 978-80-7185-749-5. Kapitola Osmdesátý sedmý. Příběh prvního československého kosmonauta Vladimíra Remka, s. 194–223, na s. 196. [Dále jen Pacner (2007)].
- ↑ a b c d e f PACNER, Karel; VÍTEK, Antonín. Půlstoletí kosmonautiky: kroky, skoky a pády na cestě do vesmíru. Praha: Epocha, 2008. 471 s. ISBN 978-80-87027-71-4. Kapitola Životopisy hlavních účastníků, s. 442.
- ↑ On-line rozhovor : Ptejte se prvního a zatím posledního Čechoslováka ve vesmíru [online]. Praha: technet.idnes.cz, 2008-3-10 [cit. 2011-11-07]. Strana 2. Dostupné online.
- ↑ a b Pacner (2007), s. 197.
- ↑ a b c d e f g h i PACNER, Karel. Před třiceti lety: jak se dostal první Čechoslovák do vesmíru [online]. Praha: technet.idnes.cz, 2008-2-29 [cit. 2011-11-07]. Dostupné online.
- ↑ KRUPIČKA, J.; KROULÍK, J. S československou vlajkou na rukávu. Letectví a kosmonautika. 1978, čís. 7–15. Dostupné online. ISSN 0024-1156.
- ↑ VÁCLAVÍK, Michal. Před třiceti roky vzlétl do kosmu československý kosmonaut [online]. MEK. Malá encyklopedie kosmonautiky, 2008-2-28 [cit. 2011-11-07]. Dostupné online.
- ↑ a b c d IVANOV, Ivan, a kol. Космическая энциклопедия ASTROnote [online]. Moskva: [cit. 2008-11-16]. Kapitola Vladimír Remek. Dostupné online. (rusky)
- ↑ a b c SOBOTKA, Petr. Jak probíhal let Vladimíra Remka [online]. Praha: Český rozhlas. Leonardo, 2008-2-29 [cit. 2011-11-07]. Dostupné online.
- ↑ bar. Remek letěl do vesmíru vrtat kosmonautům zuby [online]. aktuálně.cz, 2008-3-1 [cit. 2011-11-07]. Dostupné online.
- ↑ FUCIMANOVÁ, Pavla. Remek: do kosmu jsme vezli i zubní vrtačku [online]. Naše Frýdecko-Místecko.cz, 2009-4-17 [cit. 2011-11-07]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-04-19.
- ↑ a b c HOLUB, Aleš. MEK. Malá encyklopedie kosmonautiky [online]. Rev. 200-3-2 [cit. 2011-10-09]. Kapitola Sojuz 28. Dostupné online.
- ↑ KORDYUM, V. A., et al. Biological studies of Chlorella pyrenoidosa (strain LARG-1) cultures grown under space flight conditions. Life sciences and space research. 1980, roč. 18, s. 199–204. Abstrakt článku na Pubmed.gov: [1]. (anglicky)
- ↑ On-line rozhovor : Ptejte se prvního a zatím posledního Čechoslováka ve vesmíru [online]. Praha: technet.idnes.cz, 2008-3-10 [cit. 2011-11-07]. Strana 1. Dostupné online.
- ↑ CODR, Milan. Sto hvězdných kapitánů. Praha: Práce, 1982. Kapitola Vladimír Remek, s. 413.
- ↑ a b PŘIBYL, Tomáš. Jak to bylo s výběrem posádek?. Letectví a kosmonautika. Březen 2008, čís. 3, s. 13–14. ISSN 0024-1156.
- ↑ Vladimír Remek: Prvý od nás. Život. 10. 2008. Dostupné v archivu pořízeném dne 2012-03-10. Archivováno 10. 3. 2012 na Wayback Machine.
- ↑ Vladimír Remek. Českopis. Březen 2008, roč. 3, čís. 3, s. 70. ISSN 1801-7258.
- ↑ Ing. Vladimír Remek [online]. Naši politici o.s., rev. 2011-7-18 [cit. 2011-10-16]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-06-09.
- ↑ Schválen nový název: Česko-ruská společnost. Zpravodaj České rady Česko-ruské společnosti. 3. 2006, čís. 1/2. Dostupné online.
- ↑ a b Evropský parlament. Vladimír Remek [online]. [cit. 2011-11-14]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-07-29.
- ↑ tva. Čeští europoslanci: Hvězdy, průměr i neviditelní. iHNed.cz [online]. 2008-6-4 [cit. 2011-10-9]. Dostupné online.
- ↑ ČSÚ. Volby do Evropského parlamentu konané na území České republiky ve dnech 05.06. - 06.06.2009 [online]. ČSÚ, 2009 [cit. 2013-12-16]. Kapitola Jmenné seznamy Strana: Komunistická strana Čech a Moravy Výběr: zvolení poslanci dle abecedy. Dostupné online.
- ↑ jov, Novinky. KSČM nepostaví prezidentského kandidáta, Remek odmítl. Novinky.cz [online]. 2012-10-25 [cit. 2013-3-12]. Dostupné online.
- ↑ Poslanci EP - Vladimír Remek [online]. Evropský parlament [cit. 2013-12-16]. Dostupné online.
- ↑ OVČÁČEK, Jiří. Schwarzenberg u Zemana: Probrala se Nečasova vláda i velvyslanec v Rusku. Novinky.cz [online]. 2013-2-8, rev. 2013-2-8 [cit. 2013-3-12]. Dostupné online.
- ↑ Rusnokova vláda bez důvěry schválila 'velvyslankyni' Klausovou. Utajeně. lidovky.cz [online]. 2013-08-13. Dostupné online.
- ↑ Zahraničí, ČTK. Remek je velvyslancem, předal v Kremlu listiny. Aktuálně-centrum.cz [online]. 2014-01-16 [cit. 2014-01-16]. Dostupné online.
- ↑ Пресс-служба Президента России. Вручение верительных грамот Президенту России [online]. Москва, Кремль: Администрация Президента РФ, 2014-1-16 [cit. 2014-01-16]. Zpráva tiskové služby prezidenta Ruské federace o předání pověřovacích listin diplomaty 18 zemí, včetně České republiky. (Fotografie Vladimíra Remka s prezidentem Putinem [2]). Dostupné online. (rusky)
- ↑ Do Ruska zamíří nový velvyslanec, kosmonaut Remek už se vrátil. Další plány tají. Lidovky.cz [online]. 2018-02-08 [cit. 2018-02-09]. Dostupné online.
- ↑ Svaz letců ocenil vesmírného veterána Remka [online]. Novinky.cz, 2008-11-14 [cit. 2011-10-09]. Dostupné online.
- ↑ JUST, Jiří. Remek: Zaplať pánbůh, že USA s Ruskem v kosmu nesoutěží [online]. Moskva: aktuálně.cz, 2011-4-12 [cit. 2011-11-07]. Dostupné online.
- ↑ MYŠKA, Jan. Cena Antonína Vítka pro Vladimíra Remka. Česká astronomická společnost. 2018-05-28. Dostupné online [cit. 2018-05-28].
Literatura
- REMEK, Vladimír. Pod námi planeta Země. Lit. zprac. Karel Richter. 1. vyd. Praha: Naše Vojsko, 1979. 249 s. Roku 1982 vyšlo 2., rozš. (281 s.) vydání.
- GUBAREV, Alexej; REMEK, Vladimír. Splněné naděje. Překlad Libor Dvořák; Lit. zprac. B. Bobylev. 1. vyd. Praha: Panorama, 1979. 201 s.
- REMEK, Vladimír; RICHTER, Karel. Kozmické návraty. Překlad Peter Čačko. Bratislava: Smena, 1987. 201 s. (slovensky)
- PACNER, Karel; REBROV, Michail; DUFEK, Otto. Devět dnů kosmických. 1. vyd. Praha: Mladá fronta, 1978. 195 s.
- PACNER, Karel. Kolumbové vesmíru. 2. díl, Souboj o stanice. 2., přeprac. a dopl.. vyd. Praha; Litomyšl: Paseka, 2007. 428 s. ISBN 978-80-7185-749-5. Kapitola Osmdesátý sedmý. Příběh prvního československého kosmonauta Vladimíra Remka, s. 194–223.
- TOMEŠ, Josef, a kol. Český biografický slovník XX. století : III. díl : Q–Ž. Praha ; Litomyšl: Paseka ; Petr Meissner, 1999. 587 s. ISBN 80-7185-247-3. S. 33–34.
- VYKOUPIL, Libor. Ecce homo : z rozhlasových fejetonů. Brno: Julius Zirkus, 2004. 312 s. ISBN 80-903377-0-8.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Vladimír Remek na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Vladimír Remek
- Oficiální stránky Vladimíra Remka
- Evropský parlament : Informační kancelář v České republice. Remek Vladimír, Ing. [online]. Praha: [cit. 2013-12-16]. Životopis, kontaktní údaje, fotografie. Dostupné v archivu pořízeném dne 2013-12-16.
- Evropský parlament. Vladimír Remek [online]. [cit. 2013-12-16]. Vladimír Remek na webu Evropského parlamentu. Parlamentní činnost: vystoupení, zařazení do výborů atd.. Dostupné online.
- HOLUB, Aleš. MEK. Malá encyklopedie kosmonautiky [online]. Rev. 2011-9-11 [cit. 2011-11-10]. Kapitola Remek, V.. Dostupné online.
- HOLUB, Aleš; LÁLA, Petr. MEK. Malá encyklopedie kosmonautiky [online]. Rev. 2003-3-2 [cit. 2011-11-10]. Kapitola Sojuz 28. Dostupné online.
- PACNER, Karel. Před třiceti lety: jak se dostal první Čechoslovák do vesmíru [online]. Praha: technet.idnes.cz, 2008-2-29 [cit. 2011-11-07]. Dostupné online.
- SOBOTKA, Petr. Výročí letu Vladimíra Remka [online]. Praha: Český rozhlas. Leonardo, 2008-3-1 [cit. 2011-11-07]. Seriál Českého rozhlasu k 30. výročí Remkova letu. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-09-17.
- MACHÁČEK, Štěpán. Před 35 lety se vydal do vesmíru Vladimír Remek, první evropský kosmonaut. Český rozhlas [online]. 2013-3-2 [cit. 2013-3-12]. Zahrnuje rozhovor s Milanem Halouskem. Dostupné online.
- ŠVANDRLÍK, Richard. Vladimír Remek první československý kosmonaut [online]. Mariánské Lázně: Hamelika [cit. 2011-11-14]. Starší životopis. Dostupné online.
- HERTL, David. Půjdu, kam mne strana pošle. ČRo Plus [online]. 2013-2-28 [cit. 2013-7-11]. Obsahuje řadu unikátních archivních nahrávek Vladimíra Remka z jeho letu do vesmíru. Dostupné online.
- Wikipedie:Dobré články
- Kosmonauti Československa
- Čeští kosmonauti
- Hrdinové Sovětského svazu
- Nositelé Leninova řádu
- Osobnosti na československých poštovních známkách
- Lidé z Prahy
- Čeští stíhací piloti
- Nositelé Řádu Klementa Gottwalda
- Českoslovenští vojenští letci
- Hrdinové ČSSR
- Čestní občané města Pardubice
- Čestní občané hlavního města Prahy
- Poslanci Evropského parlamentu z Česka (2004–2009)
- Poslanci Evropského parlamentu z Česka (2009–2014)
- Velvyslanci České republiky v Rusku
- Členové KSČ
- Členové KSČ politicky aktivní po roce 1989
- Nositelé Řádu Bílého lva I. třídy
- Narození 1948
- Narození 26. září
- Narození v Českých Budějovicích
- Čestní občané města Kroměříže