Plamen (časopis)
Plamen | |
---|---|
Datum založení | srpen 1959 |
Datum zániku | 1969 |
Jazyk | čeština |
Země původu | ![]() |
Klíčové osoby | |
Vydavatel | Svaz československých spisovatelů |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Plamen byl časopis pro literaturu, umění a život, který vycházel měsíčně v letech 1959–1969.
Vznik a první léta Plamene
[editovat | editovat zdroj]Časopis, který vydával Svaz československých spisovatelů, vznikl sloučením zrušených časopisů Květen[p 1] a Nový život.[p 2] Oznámení o připravovaném zahájení vydávání nového časopisu se v denním tisku objevilo v červnu 1959;[1] šéfredaktor Jiří Hájek poskytl Literárním novinám rozhovor v červenci 1959 o cílech nového časopisu, uvedl však jen obecné informace.[2] V srpnu téhož roku byl již obsah prvního (zářijového) čísla Plamene připraven a bylo možno ho zveřejnit.[3]
Vedoucí osobností, která iniciovala vznik nového časopisu byl literární kritik Jiří Hájek.[4] Ten řídil Plamen do ledna 1968 (v letech 1966–1968 spolu s redakční radou). Původní záměr Jiřího Hájka, aby se stal jedním z hlavních představitelů obrody marxismu, se postupně vyvinul dosti odlišně. V Plameni publikoval široký okruh autorů, včetně těch, kteří neodpovídali programovým principům tzv. socialistické literatury.[5]
Struktura a forma časopisu
[editovat | editovat zdroj]Časopis Plamen měl 168 černobíle tištěných stran a tříbarevnou obálku; tištěn byl ve formátu 24×16,5 cm. Do časopisu byla až do roku 1966 vkládána monotematická čtyřstránková příloha s reprodukcí výtvarného díla (např. Plamen 10/1962, Michelangelo Buonarotti – báseň v překladu Františka Halase a kresby autora).
V každém čísle časopisu se objevila původní poezie a próza, fotografie (zpravidla téhož autora v jednom čísle) a kresby (opět byla zpravidla věnována pozornost jednomu autorovi). Většina autorů v době vydání textů žila, Plamen však též zveřejňoval při různých výročích i díla autorů již nežijících. Významnou část tvořily teoretické úvahy a kritiky; v části Zápisník byly komentovány aktuální kulturní události (Zápisník byl tištěn na papíru odlišné barvy – chamois nebo červené). Převažovala původní domácí tvorba, pravidelně se ale objevovaly i překlady. Kreslený humor zastupovali významní autoři jako Adolf Born, Jaroslav Malák, Jiří Winter Neprakta, Vladimír Renčín, Ivan Steiger a další. Autory uměleckých fotografií byli Miroslav Hák, Vilém Heckel, Ladislav Sitenský aj. Typografická úprava byla dílem Oldřicha Hlavsy.
Náklad se z 15 000 výtisků v prvním roce zvýšil až na 25 000.[5] Cena jednoho výtisku byla 10 Kčs.[p 3]
Výběr z děl otištěných poprvé v Plameni
[editovat | editovat zdroj]- Bohumil Hrabal (1/1964, na pokračování, Bambina di Praga)
- František Hrubín (1962, Romance pro křídlovku, na pokračování)
- Pavel Kohout (8/1967, August, August, august)
- Milan Kundera (6/1963, Nikdo se nebude smát)
- Karel Michal (8/1965, Čest a sláva)
- Arnošt Lustig (9/1963, Modlitba za Kateřinu Horowitzovou)
- Vladimír Páral (1966, Soukromá vichřice)
- Jan Procházka (7/1964, Ať žije republika)
- Alexandr Solženicyn (3-4/1963, Jeden den Ivana Děnisoviče)
- Josef Škvorecký (6-8/1967, Provedení zkoušek Fučíkova odznaku u sedmého tankového praporu)
Další osobnosti časopisu
[editovat | editovat zdroj]V Plameni publikovala většina z předních českých autorů a mnoho zahraničních. Následují proto pouze příklady příspěvků těch nejznámějších, kteří nejsou uvedení výše (v abecedním pořadí, v závorce je obvykle uveden jejich první příspěvek do časopisu); níže uvedení autoři zpravidla přispěli do Plamene vícekrát:
- Ludvík Aškenazy (1/1959, Kuřátko)
- Isaak Babel (11/1964, Kolyvuška)
- Karel Čapek (1/1965, Z bajek), Miloň Čepelka (5/1962, I blesk, verše)
- Jan Drda (6/1967, Tramtárie v zrcadle dějin)
- Miroslav Florian (11/1961, Nájezdy), Norbert Frýd (4-5/1964, Sloup vody), Ladislav Fuks (12/1964, Čarodějnice)
- Jiří Gruša (1/1964, Noc v psinci)
- Václav Havel (12/1963, Typogramy), Martin Hilský (8/1964, Aforismy), Adolf Hoffmeister (6/1963, Moderní svět a československá kultura), Vladimír Holan (5/1963, Zuzana v lázni), Miroslav Horníček (8/1962, Pán, který), Bohumil Hrabal (7/1962, V neděli se nepohřbívá), František Hrubín (1962, Romance pro křídlovku, na pokračování), Gustáv Husák (8/1964, v anketě Tři hlasy o Slovenském národním povstání)
- Josef Kainar (8/1965, Blues o velké jarní cestě), Marie Kubátová (11/1962, Továrna na budoucnost), Milan Kundera (6/1963, Nikdo se nebude smát)
- Miloš Macourek (8/1961, Živočichopis)
- František Langer (1/1965, Přímka v červeném), Kamil Lhoták (6/1962, kresby), Arnošt Lustig (2/1962, Modrý den)
- Marie Majerová (6/1964, Chelčického 45), Jiří Mucha (3/1967, Alfons Mucha a pařížská bohéma)
- Vladimír Neff (12/1961, Smrt Jana Borna – úryvek z románu Veselá vdova), František Nepil (9/1962, Zase jeden článek o tramvajích)
- Hana Prošková (7/1965, verše)
- Jean-Paul Sartre (1/1963, Projev na moskevském kongresu odzbrojení), Jaroslav Seifert (4/1963, Jaro na Petříně a jiné verše), Zdeněk Svěrák (2/1967, Podvodník), Ludvík Svoboda (8/1964, v anketě Tři hlasy o Slovenském národním povstání)
- Ota Šik (9/1965, Hospodářské plánování a význam jeho správných teoretických základů)
- Josef Škvorecký (6/1963, Tři mládenci v peci ohnivé)
- Dominik Tatarka (7-8/1963, Proutěná křesla), Jiří Trnka (12/1961, kresby)
- Milan Uhde (8/1963, ...a hluší slyšeti budou!)
- Emil Vachek (7/1961, Ze vzpomínek – Kácha, Hašek a ti ostatní), Edvard Valenta (4/1963, Trám), Jiří Voskovec, Jan Werich (5/1963, Už se pálilo?)
- Ivan Wernisch (7/1965, Sníh)
- Vilém Závada (9/1967, Básník a století)
Zánik časopisu
[editovat | editovat zdroj]Od čtvrtého čísla ročníku 1968 byl předsedou redakční rady Plamene Josef Škvorecký; ten poskytl v této souvislosti rozhovor Literárním listům.[6] V lednu 1969 přijala česká část Svazu československých spisovatelů usnesení, ve kterém svěřuje řízení časopisu řídícímu výboru ve složení Karel Kosík (šéfredaktor), Karel Kostroun, Milan Kundera, Ladislav Sochor, Josef Škvorecký.[7] 15. května 1969 odňal Český úřad pro tisk a informace Svazu československých spisovatelů na tři měsíce právo vydávat časopis Plamen.[8] [p 4]
V roce 1969 vyšlo už jen 11 čísel Plamene. Jeho vydávání již nebylo obnoveno.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Květen byl měsíčník pro literaturu a umění, který vycházel v letech 1955-1959. Jeho šéfredaktorem byl Bohuslav Březovský[1]
- ↑ Nový život byl měsíčník pro soudobou literaturu a kritiku, který vydával Svaz československých spisovatelů v letech 1949-1959[2]
- ↑ Pro porovnání – cena jednoho výtisku Plamene odpovídala zhruba ceně brožované knihy obdobného rozsahu (např. Sedlmayerová: Všechny cesty vedou domů, vydáno 1958, 354 stran, brož. 14 Kč, váz. 18,40) Kč)
- ↑ Ve stejný den byla zrušena registrace časopisů Listy a Reportér; Svazu čs. novinářů bylo odebráno oprávnění vydávat týdeník Svět v obrazech a Sdružení dětských a mládežnických organizací měsíčník My 69.
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Rudé právo, 28.6.1959, s.2, Nový literární časopis[3]
- ↑ Literární noviny, 18.7.1959, s.5[4]
- ↑ Rudé právo, 21.8.1959, s.4, Nový literární měsíčník Plamen[5]
- ↑ SVOZIL, Bohumil. Slovník české literatury po roce 1945 – Jiří Hájek [online]. heslo Jiří Hájek: Ústav pro českou literaturu AV ČR. Dostupné online.
- ↑ a b ZELINSKÝ, Miroslav. Slovník české literatury po roce 1945 – Plamen [online]. Ústav pro českou literaturu AV ČR. Dostupné online.
- ↑ Literární listy, 16.5.1968, s.8, Několik otázek Škvoreckému[6]
- ↑ Rudé právo, 29.1.1969, s.2, Řídící výbor měsíčníku Plamen[7]
- ↑ Rudé právo, 16.5.1969, s.1, Listy a Reportér zrušeny[8]
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Časopis Plamen (1959–1969)
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]- ZELINSKÝ, Miroslav. Slovník české literatury po roce 1945 – Plamen [online]. Ústav pro českou literaturu AV ČR. Dostupné online.
- SVOZIL, Bohumil. Slovník české literatury po roce 1945 – Jiří Hájek [online]. Ústav pro českou literaturu AV ČR. Dostupné online.