František Antonín z Lambergu
František Antonín kníže Lamberg | |
---|---|
3. kníže z Lambergu, nejvyšší dědičný zemský komoří a nejvyšší dědičný zemský lovčí Horních Rakous, nejvyšší štolba v Kraňsku a Vindické marce a dědičný číšník Salcburského knížecího arcibiskupství | |
Ve funkci: 2. listopadu 1712 – 23. srpna 1759 | |
Předchůdce | František Josef z Lambergu |
Nástupce | Jan Nepomuk z Lambergu |
Nejvyšší štolba císařovny vdovy | |
Ve funkci: po 1740 – ? | |
Panovnice | Alžběta Kristýna Brunšvicko-Wolfenbüttelská |
Tajný rada | |
Císařský komorník | |
Vojenská služba | |
Služba | ![]() |
Doba služby | do 1725 |
Hodnost | generálmajor (1716) |
Narození | 30. září 1678 Steyr ![]() |
Úmrtí | 23. srpna 1759 (ve věku 80 let) Vídeň ![]() |
Místo pohřbení | augustiniánský kostel ve Vídni |
Titul | ![]() |
Choť |
|
Rodiče | František Josef z Lambergu (1637–1712) a Anny Marie z Trauttmansdorffu (1642–1727) |
Děti | Marie Aloisie z Lambergu Jan Bedřich Josef z Lambergu |
Příbuzní | Bernhardine von Plettenberg-Wittem[1] (vnučka) |
Profese | voják |
Náboženství | římskokatolické |
Ocenění | 1744: rakouský Řád zlatého rouna (č. 705) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
František Antonín Jakub Jeroným kníže z Lambergu (německy Franz Anton Jakob Hieronymus Fürst von Lamberg; 30. září 1678 Steyr – 23. srpna 1759 Vídeň) byl rakouský šlechtic, od roku 1712 kníže. Za dynastických válek počátkem 18. století dosáhl v armádě hodnosti generála, později zastával vysoké funkce u císařského dvora. V roce 1744 získal Řád zlatého rouna. Patřila mu rozsáhlá panství v rakouských zemích, byl také majitelem statků v jihozápadních Čechách s hradem Rabí.
Životopis
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e8/Umgestaltung_des_Lamberger_Schlosshofes_3.jpg/220px-Umgestaltung_des_Lamberger_Schlosshofes_3.jpg)
Pocházel ze starého šlechtického rodu Lambergů, byl synem hornorakouského zemského hejtmana Františka Josefa z Lambergu (1637–1712) a jeho manželky Anny Marie z Trauttmansdorffové (1642–1727). Původně byl předurčen k církevní dráze a spolu s mladším bratrem Josefem Dominikem studoval v Římě. Již v roce 1695 se stal kanovníkem v Pasově u svého strýce Jana Filipa z Lambergu. Na církevní kariéru ale rezignoval v roce 1698 a poté absolvoval kavalírskou cestu po Itálii. Následně vstoupil do armády a zúčastnil se války o španělské dědictví, později v bojích proti Turkům dosáhl hodnosti generálního polního vachtmistra, respektive generálmajora (1716). Aktivní vojenskou službu opustil v roce 1725.[2] Mezitím se stal císařským komořím a později tajným radou. Po roce 1740 zastával funkci nejvyššího štolby ovdovělé císařovny Alžběty Kristýny[3] a v roce 1744 obdržel Řád zlatého rouna.[4] Mimoto byl držitelem několika čestných dědičných hodností, byl dědičným nejvyšším komořím a nejvyšším lovčím v Rakousku, dědičným nejvyšším štolbou v Kraňsku, dědičným číšníkem[zdroj?] salcburské arcidiecéze a maršálkem pasovského biskupství.
Po starším bratrovi Leopoldu Matyášovi (1667–1711) zdědil rodový majorát Steyr v Rakousku, po strýci Janu Filipovi (1651–1712) pak převzal fideikomisní panství v Čechách (Rabí, Žihobce, Žichovice).[5] Titul knížete zdědil po otci v roce 1712.[6] Součástí dědictví po bratru Leopoldu Matyášovi bylo také říšské území Leuchtenberg spojené s lantkraběcím titulem, které bylo za války o španělské dědictví zabaveno Wittelsbachům. Rastattským mírem byl Leuchtenberg vrácen zpět k Bavorsku (1714).
František Antonín byl dvakrát ženatý, poprvé se oženil v roce 1713 ve vídeňské katedrále sv. Štěpána s princeznou Luisou Ernestinou von Hohenzollern-Hechingen (1690–1720), dcerou císařského polního maršála knížete Bedřicha Viléma Hohenzollern-Hechingena. Po ovdovění se jeho druhou manželkou stala v roce 1721 hraběnka Marie Aloisie z Harrachu (1702–1775), dcera neapolského místokrále hraběte Aloise Tomáše Harracha. Marie Aloisie se později stala dámou Řádu hvězdového kříže a palácovou dámou. Z obou manželství pocházelo devět dětí, celkem pět synů zemřelo v dětském věku. Dědicem rodového majetku a knížecího titulu se stal nejmladší syn Jan Nepomuk (1737–1797). Jím tato linie Lambergů vymřela a dědictví pak přešlo na bavorskou rodovou větev.
Kníže František Antonín Lamberg zemřel ve Vídni v roce 1759 ve věku 80 let a byl pohřben v augustiniánském kostele.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Leo van de Pas: Genealogics.org. 2003.
- ↑ František Antonín Lamberg in: SCHMIDT-BRENTANO, Antonio: Kaiserliche und k. k. Generale (1618–1815), Vídeň, 2006; s. 54 dostupné online
- ↑ František Antonín z Lambergu in: WISGRILL, Franz Karl, ODELGA, Karl von: Schauplatz des landsässigen nieder-oesterreichischen Adels, 5. díl, Vídeň, 1804, s. 397–398 dostupné online
- ↑ LOBKOWICZ, František: Zlaté rouno v zemích českých (zvláštní otisk ze Zpravodaje Heraldika a genealogie); Praha, 1991; s. 273
- ↑ RUDA, Zdeněk: Tajemství hradu Rabí; Plzeň, 2020; s. 66–67 ISBN 978-80-7640-012-2
- ↑ Heslo z Lamberka in: Ottův slovník naučný, díl 15.; Praha, 1900 (reprint 1999); s. 580 ISBN 80-7185-226-0
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]- Lambergové
- Rakouští šlechtici
- Rakouská hrabata
- Čeští šlechtici
- Císařští komoří
- Čeští tajní radové
- Rakouští generálové
- Rytíři rakouského Řádu zlatého rouna
- Osobnosti válek o španělské dědictví
- Politici habsburské monarchie
- Narození 30. září
- Narození v roce 1678
- Narození ve Steyru
- Úmrtí 23. srpna
- Úmrtí v roce 1759
- Úmrtí ve Vídni
- Pohřbení v augustiniánském kostele ve Vídni