Jedovatec
![]() | |
---|---|
![]() Jedovatec lakový (Toxicodendron vernix) | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | rostliny (Plantae) |
Podříše | cévnaté rostliny (Tracheobionta) |
Oddělení | krytosemenné (Magnoliophyta) |
Třída | vyšší dvouděložné (Rosopsida) |
Řád | mýdelníkotvaré (Sapindales) |
Čeleď | ledvinovníkovité (Anacardiaceae) |
Rod | jedovatec (Toxicodendron) Mill., 1754 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/PoisonIvy.jpg/220px-PoisonIvy.jpg)
Jedovatec (Toxicodendron) je rod rostlin z čeledi ledvinovníkovité. Jsou to dřeviny se zpeřenými střídavými listy a drobnými květy v latovitých nebo hroznovitých květenstvích. Plodem je peckovice. Rod zahrnuje asi 27 druhů a je rozšířen v Asii a Americe.
Jedovatce jsou známy především tím, že jejich šťáva způsobuje při kontaktu s pokožkou alergické reakce a těžké kontaktní dermatitidy. Účinnými látkami jsou fenolické sloučeniny, urushioly. Nejznámějším zástupcem je severoamerický jedovatec kořenující. Pryskyřice některých druhů je v Asii využívána k výrobě kvalitních a trvanlivých laků.
Popis
[editovat | editovat zdroj]Jedovatce jsou opadavé nebo výjimečně stálezelené, dvoudomé nebo polygamní keře či stromy, případně i dřevnaté liány. Rostliny při poranění roní bělavou, na vzduchu černající šťávu. Listy jsou lichozpeřené, trojčetné nebo výjimečně jednolisté, složené z téměř nebo zcela vstřícných, řapíčkatých nebo přisedlých, celokrajných, zubatých nebo laločnatých lístků. Květy jsou funkčně oboupohlavné nebo jednopohlavné, stopkaté (stopka nečlánkovaná), nejčastěji pětičetné, uspořádané v úžlabních latách nebo hroznech. Květenství je za plodu často převislé. V květech je přítomen kruhovitý nebo laločnatý disk. Kališní lístky jsou na bázi srostlé. Koruna je bílá nebo zelenavá. Tyčinek je pět. Semeník je srostlý ze 3 plodolistů a nese 3 většinou na bázi srostlé čnělky, obsahuje však jedinou komůrku s jediným vajíčkem. Blizny jsou hlavaté. Plodem je bílá, žlutavá nebo šedá, kulovitá nebo ze stran zploštělá, jednosemenná peckovice. Plody jsou lysé, chlupaté nebo i srstnaté. Dužnina (mezokarp) je bílá, voskovitá, s podélnými hnědými pryskyřičnými kanálky. Pecka (endokarp) je tvrdá.[1][2]
-
Listy jedovatce kořenujícího
-
Květenství jedovatce voskového
-
Detail květů jedovatce kořenujícího
-
Plodenství jedovatce T. rydbergii
Rozšíření
[editovat | editovat zdroj]Rod jedovatec zahrnuje 27 druhů. Je rozšířen v Americe a Asii. V Asii sahá areál rodu od západního Himálaje přes Čínu po Japonsko, Sachalin a Kurilské ostrovy a přes Indočínu po Borneo a Jávu. Nevyskytuje se na Nové Guineji, Sumatře a Filipínách.[3] Z Číny je udáváno 16 druhů, z toho 6 endemických.[1] V Americe sahá areál rodu od Kanady přes USA, Mexiko, Střední Ameriku a západ Jižní Ameriky po Bolívii. Vyskytuje se i na Bahamách. Zcela chybí v Brazílii a na většině Karibských ostrovů. V Severní Americe se vyskytuje 5 druhů. Největší areál zde má T. rydbergii, který se vyskytuje v západních i východních oblastech USA a v Kanadě. Rozsáhlý areál ve východní polovině kontinentu má jedovatec kořenující a jedovatec lakový. Výhradně v západních oblastech USA a Kanady roste jedovatec různolaločný.[4][3]
Ekologické interakce
[editovat | editovat zdroj]Květy jedovatců jsou opylovány hmyzem. Semena jsou šířena ptáky a savci, kteří vyhledávají plody jako potravu. V Kanadě je vyhledává zejména jeřábek kanadský (Bonasa umbellus) a veverky čikarí červený (Tamiasciurus hudsonicus) a veverka popelavá (Sciurus carolinensis). Semena procházejí jejich trávicím traktem bez poškození a jsou schopna klíčení.[5] V paždí postranních žilek na rubu listů jsou domatia, tvořená shluky chloupků. Obývají je symbiotičtí roztoči.[2]
-
Strakapoud ussurijský na jedovatci voskovém
-
Včela na květech jedovatce kořenujícího
Obsahové látky a jedovatost
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/Poison_ivy_with_swelling.jpg/220px-Poison_ivy_with_swelling.jpg)
Jedovatce jsou známé tím, že na pokožce způsobují silné alergické reakce. V kmeni, kůře, listech i dalších pletivech rostlin jsou pryskyřičné kanálky, obsahující průsvitnou, na vzduchu černající šťávu. Pokud se šťáva dostane na pokožku, vybudí se imunitní systém a zejména u citlivějších jedinců dochází k tzv. senzibilaci. Při opakovaném kontaktu s rostlinou, při němž se ani nemusí jednat o stejný druh rostliny, pak nastupuje prudká reakce imunitního systému, projevující se dermatitidou. Mechanismus účinku spočívá v navázání účinných látek na bílkoviny v kůži. Vzniklý komplex se stává antigenem, na který pak reagují T-lymfocyty a spouštějí imunitní reakci. Silnější reakce se projevuje zarudnutím a otokem, později dochází k tvorbě puchýřů. Postižené místo často pálí, svědí nebo štípe a silně mokvá. Ve vážnějších případech je zapotřebí hospitalizace. K potřísnění šťávou může dojít nejen přímo při kontaktu s rostlinou, ale i skrz kontaminované oblečení, jiné osoby, zvířata, předměty či např. piliny ze dřeva. Rovněž kouř z hořícího dřeva může být nebezpečný.[6][7][8][9][8]
Účinnými látkami jsou fenolické sloučeniny odvozené od katecholu. Jedná se o skupinu látek s obdobnou strukturou, které jsou hromadně označovány jako urushioly. Základem je katechol, na nějž je na 3. uhlíku navázán nevětvený, nasycený nebo nenasycený postranní řetězec až o 17 uhlících. V jedovatci kořenujícím je obsažen 3-pentadecylkatechol, zatímco v jedovatci různolaločném 3-heptadecylkatechol.[7][10]
Jedovatce přinášejí nemalé ekonomické ztráty. Např. v Kalifornii je jedovatec různolaločný hlavní příčinou kompenzací pracovníkům za zdravotní újmu při výkonu práce. Počet případů dermatitidy zapříčiněných v USA jedovatcem převyšuje počty všech ostatních případů dohromady.[7][2][11]
-
Jedovatec kořenující
-
Tvorba puchýřů po kontaktu s jedovatcem
-
Obecný strukturní vzorec urushiolu
-
3-heptadecylkatechol ze skupiny urushiolů
Taxonomie
[editovat | editovat zdroj]Rod Toxicodendron je v rámci čeledi Anacardiaceae řazen do podčeledi Anacardioideae a rozsáhlého tribu Rhoeae.[12] V minulosti byl vřazován do rodu Rhus, výsledky molekulárních studií však takové řešení nepodporují. Nejblíže příbuzné rody jsou Actinocheita, Malosma, Pistacia, Rhus, Schinus a Searsia.[13]
Zástupci
[editovat | editovat zdroj]- jedovatec lakový (Toxicodendron vernix)
- jedovatec dubolistý (Toxicodendron quercifolium)
- jedovatec chlupatoplodý (Toxicodendron trichocarpum)
- jedovatec kořenující (Toxicodendron radicans)
- jedovatec lakodárný (Toxicodendron vernicifluum), syn. jedovatec fermežový
- jedovatec pýřitý (Toxicodendron pubescens)
- jedovatec různolaločný (Toxicodendron diversilobum)
- jedovatec voskový (Toxicodendron succedaneum)
- jedovatec východní (Toxicodendron orientale)[14][15][16][17]
Význam
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8c/Rhus_succedanea_-_Jardim_Bot%C3%A2nico_de_S%C3%A3o_Paulo_-_IMG_0258.jpg/220px-Rhus_succedanea_-_Jardim_Bot%C3%A2nico_de_S%C3%A3o_Paulo_-_IMG_0258.jpg)
Pryskyřice jedovatce lakodárného a jedovatce voskového je v Číně, Myanmaru, Thajsku i Japonsku k přípravě kvalitního a trvanlivého laku, používaného zejména na různé umělecké a řemeslné výrobky. Tyto předměty však mohou i po letech spustit u citlivých jedinců nepříjemnou alergickou reakci. Asijský jedovatec voskový unikl v Brazílii z kultury do volné přírody a stal se invazním druhem.[2][1]
Jedovatce jsou občas vysazovány i jako okrasné rostliny, při výsadbě je však mít na paměti bezpečnostní hledisko. S některými druhy se lze setkat v českých botanických zahradách. Nejčastěji je jako sbírková dřevina pěstován jedovatec kořenující a jedovatec lakodárný, výjimečně i jedovatec východní nebo jedovatec dubolistý.[15]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c MIN, Tianlu; BARFOD, Anders. Flora of China: Toxicodendron [online]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d KUBITZKI, K. (ed.); BAYER, C. (ed.). The families and genera of vascular plants. Vol. 10. Berlin: Springer, 2011. ISBN 978-3-642-14396-0. (anglicky)
- ↑ a b Plants of the world online [online]. Royal Botanic Gardens, Kew. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Plants Database [online]. USDA. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ PENNER, Rodney; MOODIE, G. Eric E.; STANIFORTH, Richard J. The dispersal of fruits and seeds of poison-ivy (Toxicodendron radicans) by Ruffed Grouse (Bonasa umbellus) and Squirrels (Tamiasciurus hudsonicus and Sciurus carolinensis).. Canadian Field-Naturalist. 1999, čís. 113. Dostupné online.
- ↑ BLACKWELL, JR., Will H.; DODSON, Calaway H. Flora of Panama: Anacardiaceae. Annals of Missouri Botanical Garden. 1967, čís. 54.
- ↑ a b c MITCHELL, John D. The Poisonous Anacardiaceae Genera of the World. Advances in Economic Botany. Jan. 1990, čís. 8. Dostupné online.
- ↑ a b STEENIS, C. (ed.). Flora Malesiana. Vol. 8, part 3. Leiden, Niederlands: Foundation Flora Malesiana, 1978. (anglicky)
- ↑ GARLAND, Tam; BARR, A.Catherine (eds.). Toxic plants and other natural toxicants. [s.l.]: CABI Publishing, 1998. Dostupné online. ISBN 0-85199-263-3. (anglicky)
- ↑ RESNICK, Steven D. Poison-iwy and poison-oak dermatitis. Clinics in Dermatology. Apr.-June 1986, čís. 4(2).
- ↑ GELLIN, G.A; WOLF, C.R.; MILBY, T.H. Poison ivy, poison oak, and poison sumac.. Archives of Environmental Health. 1971, čís. 22(2).
- ↑ PELL, Susan Katherine. Molecular systematics of the cashew family (Anacardiaceae). [s.l.]: Louisiana State University, 2004. (anglicky)
- ↑ NIE, Z.L. et al. Phylogenetic analysis of Toxicodendron (Anacardiaceae) and its biogeographic implications on the evolution of north temperate and tropical intercontinental disjunctions.. Journal of Systematics and Evolution. 2009, čís. 47(5).
- ↑ Dendrologie online [online]. Dostupné online.
- ↑ a b Florius - katalog botanických zahrad [online]. Dostupné online.
- ↑ Biolib [online]. Dostupné online.
- ↑ ŠTÍTNICKÝ, Boris. Adaptogeny.cz [online]. Dostupné online.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu jedovatec na Wikimedia Commons
Taxon Toxicodendron ve Wikidruzích
- Ledvinovníkovité
- Jedovaté rostliny
- Flóra Indického subkontinentu
- Flóra Číny
- Flóra Indočíny
- Flóra ruského Dálného východu
- Flóra východní Asie
- Flóra jihovýchodní Asie
- Flóra subarktické Ameriky
- Flóra východní Kanady
- Flóra západní Kanady
- Flóra severozápadu USA
- Flóra středoseveru USA
- Flóra severovýchodu USA
- Flóra jihovýchodu USA
- Flóra středojihu USA
- Flóra Mexika
- Flóra Karibiku
- Flóra Střední Ameriky
- Flóra severu Jižní Ameriky
- Flóra západu Jižní Ameriky