Jan Mořic Nasavsko-Siegenský
Jan Mořic Nasavsko-Siegenský | |
---|---|
![]() | |
Narození | 17. června 1604 Dillenburg, ![]() |
Úmrtí | 20. prosince 1679 (ve věku 75 let) Kleve, Braniborsko-Prusko, ![]() |
Místo pohřbení | Knížecí hrobka v Nassau-Siegenu |
Rodiče | Jan VII. Nasavsko-Siegenský a Markéta Šlesvicko-Holštýnsko-Sonderburská |
Příbuzní | Marie Juliana Nasavsko-Siegenská, Jindřich II. Nasavsko-Siegenský, Jiří Bedřich Nasavsko-Siegenský, Amálie Nasavsko-Siegenská, Vilém Otto Nasavsko-Siegenský, Luisa Kristýna Nasavsko-Siegenská, Žofie Markéta Nasavsko-Siegenská, Bernard Nasavsko-Siegenský, Kristián Nasavsko-Siegenský, Kateřina Nasavsko-Siegenská, Jan Arnošt Nasavsko-Siegenský a Alžběta Juliana Nasavsko-Siegenská (sourozenci) Vilém I. Oranžský (prastrýc) Alžběta Šarlota Falcká (druhý bratranec) Luisa Henrietta Nasavská (druhý bratranec) Jan Arnošt Nasavsko-Siegenský (polorodý bratr z otcovy strany) Jan VIII. Nasavsko-Siegenský (polorodý bratr z otcovy strany) Alžběta Nasavsko-Siegenská (polorodá sestra z otcovy strany) Adolf Nasavsko-Siegenský (polorodý bratr z otcovy strany) Juliana Nasavsko-Dillenburská (polorodá sestra z otcovy strany) Anna Marie Nasavsko-Siegenská (polorodá sestra z otcovy strany) Jan Albert Nasavsko-Siegenský (polorodý bratr z otcovy strany) Vilém Nasavsko-Siegenský (polorodý bratr z otcovy strany) Anna Johana Nasavsko-Siegenská (polorodá sestra z otcovy strany) Fridrich Ludvík Nasavsko-Siegenský (polorodý bratr z otcovy strany) Magdalena Nasavsko-Siegenská (polorodá sestra z otcovy strany) Jan Fridrich Nasavsko-Siegenský (polorodý bratr z otcovy strany) |
Alma mater | Univerzita v Basileji (1614–1615) |
Profese | politik a voják |
Ocenění | rytíř Řádu slona (1649) |
Commons | Johann Moritz Fürst von Nassau-Siegen |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jan Mořic Nasavský (nizozemsky: Johan Maurits van Nassau-Siegen;[pozn. 1] německy: Johann Moritz von Nassau-Siegen; portugalsky: João Maurício de Nassau-Siegen; 17. června 1604 Dillenburg – 20. prosince 1679 Kleve), zvaný „Brazilec“ díky svému plodnému období jako guvernér Nizozemské Brazílie, byl nasavsko-siegenský hrabě a od roku 1664 kníže. Od roku 1652 až do své smrti v roce 1679 působil jako Herrenmeister (ekvivalent velmistra) Řádu svatého Jana (Braniborská bailiva).[1]
Jeho bývalý rezidence v Haagu v Nizozemsku je nyní muzeem umění s názvem Mauritshuis, což v nizozemštině znamená „Mořicův dům“.[2]
Mládí v Evropě
[editovat | editovat zdroj]Narodil se v Dillenburgu a jeho otcem byl Jan VII. Nasavsko-Siegenský. Jeho dědeček Jan VI. Nasavský byl mladším bratrem nizozemského stadtholdera Viléma Mlčenlivého Oranžského, což z něj činilo jeho prasynovce.
Do nizozemské armády vstoupil v roce 1621, ve velmi mladém věku. Vyznamenal se v taženích svého bratrance, stadtholdera knížete Frederika Hendrika Oranžského. V roce 1626 se stal kapitánem. V roce 1629 se podílel na dobytí Den Bosch. V roce 1636 dobyl pevnost u Schenkenschansu.
Nizozemský guvernér v Brazílii
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3a/Bras%C3%A3o_de_armas_do_Pr%C3%ADncipe_Maur%C3%ADcio_de_Nassau-Siegen.svg/180px-Bras%C3%A3o_de_armas_do_Pr%C3%ADncipe_Maur%C3%ADcio_de_Nassau-Siegen.svg.png)
V roce 1636 byl Nizozemskou západoindickou společností na doporučení Frederika Hendrika jmenován guvernérem nizozemského majetku v Brazílii. V lednu 1637 přistál v Recife, přístavu Pernambuco a hlavní pevnosti Nizozemců. Ihned po svém příjezdu zahájil tažení proti španělsko-portugalským silám, které v opakovaných střetnutích porazil. Věřil, že je dostatečně silný, aby vyslal část svých sil k útoku na portugalské majetky na pobřeží Afriky[3] a pokračoval v rozšiřování svých výbojů s pomocí domorodců, kteří byli proti španělské nadvládě, nicméně při útoku na São Salvador, byl nucen zahájit obléhání a ztratil mnoho svých nejlepších důstojníků. Po obdržení posil v roce 1638 a ve spolupráci s nizozemskou flotilou, která porazila španělsko-portugalské eskadry na dohled od zátoky Všech svatých, dobyl posledně jmenované město. Když v roce 1640 Portugalsko obnovilo svou nezávislost na Španělsku za Jana II., 8. vévody z Braganzy, nasavsko-siegenský kníže očekával, že s ním naváže spojenectví a protože věřil, že mírová smlouva s Portugalskem umožní Holandsku udržet si dobytá území, urychlil své operace. Aby zaměstnal zástup dobrodruhů, kteří se shromáždili pod jeho barvami, vyslal výpravu proti španělskému majetku na Río de la Plata. V roce 1643 vybavil výpravu Hendrika Brouwera, která se pokusila zřídit základnu v jižním Chile.[4][5] Později navštívil dobyté provincie a zařídil jejich správu.
Život v osadách
[editovat | editovat zdroj]Touto sérií úspěšných výprav postupně rozšířil nizozemské majetky od Sergipe na jihu po São Luís de Maranhão na severu. S pomocí slavného architekta Pietera Posta z Haarlemu[6] proměnil Recife postavením nového města ozdobeného veřejnými budovami, mosty, kanály a zahradami v tehdejším nizozemském stylu. Později nově reformované město pojmenoval Mauritsstad, po sobě. Vysoké stavební náklady dokázal hradit z kořisti svých výprav a z výnosů svých panství v Německu.[6]
Svou státnickou politikou přivedl kolonii do velmi vzkvétajícího stavu. Jeho vedení v Brazílii inspirovalo dva latinské eposy z roku 1647: Rerum per octennium in Brasilia et alibi nuper gestarum sub praefectura[7] Caspara Barlaeuse a Mauritias Francisca Planteho. Členy jeho doprovodu byli malíři Albert Eckhout, Frans Post a Abraham Willaerts.
V kolonii založil také zastupitelské rady pro místní samosprávu a rozvinul dopravní infrastrukturu Recife. Jeho rozsáhlé plány a přepychové výdaje znepokojily šetrné ředitele Západoindické společnosti a Jan Mořic, který odmítl udržet si svůj post, pokud nedostane volnou ruku, se v červenci 1644 vrátil do Evropy.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/Jaspar_Beckx_%28tidl._tilskrevet%29_-_Don_Miguel_de_Castro%2C_Emissary_of_Kongo_-_KMS7_-_Statens_Museum_for_Kunst.jpg/180px-Jaspar_Beckx_%28tidl._tilskrevet%29_-_Don_Miguel_de_Castro%2C_Emissary_of_Kongo_-_KMS7_-_Statens_Museum_for_Kunst.jpg)
Jako generální guvernér brazilské kolonie zřízené Nizozemskou západoindickou společností v letech 1636 až 1644 byl osobně zapojen do udržování Afričanů jako otroků a osobně profitoval z obchodu a dopravy Afričanů do Brazílie.[8] V roce 1643 získalo Nasavsko od manikonga velvyslanectví, aby posílilo hospodářské vztahy mezi Konžským královstvím a Nizozemskou Brazílií prostřednictvím prodeje otroků.
Návrat do Evropy
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a1/Portret_van_Johan_Maurits%2C_graaf_van_Nassau-Siegen_Portretten_van_edelen_%28serietitel%29%2C_RP-P-OB-27.439X.jpg/200px-Portret_van_Johan_Maurits%2C_graaf_van_Nassau-Siegen_Portretten_van_edelen_%28serietitel%29%2C_RP-P-OB-27.439X.jpg)
Krátce po návratu do Evropy byl Frederikem Hendrikem jmenován do velení kavalérie v nizozemské armádě a zúčastnil se tažení v letech 1645 a 1646. Když v lednu 1648 válka skončila Münsterským mírem, přijal od kurfiřta Fridricha Viléma Braniborského (který se právě oženil s jeho neteří Luisou) místo guvernéra Klévska, Marky a Ravensbergu a později také Mindenu. Jeho úspěch v Porýní byl stejně velký jako v Brazílii a ukázal se jako schopný a moudrý vládce.
Na konci roku 1652 byl jmenován hlavou Řádu svatého Jana (Braniborská bailiva) a stal se říšským knížetem s oslovením Jasnost. V roce 1664 se vrátil do Holandska. Když vypukla válka s Anglií podporovaná münsterským biskupem, byl jmenován vrchním velitelem nizozemské armády. Ačkoli byl ve svém velení omezován parlamentem, invazi odrazil a biskup Christoph Bernhard von Galen, přezdívaný „Bommen Berend“, byl nucen uzavřít mír. Jeho tažení ještě neskončilo, protože v roce 1668 byl jmenován prvním polním maršálem nizozemské armády a v roce 1673 byl stadtholderem Vilémem III. pověřen velením silám ve Frísku a Groningenu a obranou východní hranice provincií, opět proti Von Galenovi. To se mu podařilo a jednotky Von Galena byly nuceny se stáhnout. Další rok velel vojákům během bitvy u Seneffe proti Francouzům.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4c/Nason_Johan_Maurits_van_Nassau-Siegen.jpg/220px-Nason_Johan_Maurits_van_Nassau-Siegen.jpg)
V roce 1675 ho zhoršující se zdraví přimělo vzdát se aktivní vojenské služby a poslední léta strávil ve svém milovaném Kleve, kde v prosinci 1679 zemřel.
Dědictví
[editovat | editovat zdroj]Rezidence, kterou postavil v Haagu, se nyní nazývá Mauritshuis a sídlí v ní Královský kabinet obrazů. Nyní je to hlavní muzeum starých nizozemských obrazů. V Národní knihovně v Paříži jsou dva svazky folií obsahující znamenitou sbírku barevných tisků brazilských zvířat a rostlin, které byly provedeny na jeho příkaz a doplněné jeho krátkým výkladem.
Říká se, že měl poměr s Annou Gonsalvesovou Paesovou de Azevedo.
Brazilský autor Paulo Setúbal napsal historický román o Janu Mořicovi a nizozemském osídlení v Brazílii, O Príncipe de Nassau („Nasavský kníže“, přeloženo do nizozemštiny R. Schreuderem a J. Slauerhoffem v roce 1933 jako Johan Maurits van Nassau).
Byly po něm pojmenovány dvě lodě Nizozemského královského námořnictva.
Vývod z předků
[editovat | editovat zdroj]Jan V. Nasavsko-Siegenský | ||||||||||||
Vilém I. Nasavsko-Dillenburský | ||||||||||||
Alžběta Hesenská | ||||||||||||
Jan VI. Nasavsko-Dillenburský | ||||||||||||
Bodo III. Stolbersko-Wernigerodský | ||||||||||||
Juliana ze Stolbergu | ||||||||||||
Anna Eppsteinsko-Königsteinská | ||||||||||||
Jan VII. Nasavsko-Siegenský | ||||||||||||
Jan IV. z Leuchtenbergu | ||||||||||||
Jiří III. z Leuchtenbergu | ||||||||||||
Margarethe, Gräfin von Schwarzburg-Blankenburg | ||||||||||||
Alžběta z Leuchtenbergu | ||||||||||||
Fridrich II. Braniborsko-Ansbašský | ||||||||||||
Barbora Braniborsko-Ansbašsko-Kulmbašská | ||||||||||||
Žofie Jagellonská | ||||||||||||
Jan Mořic Nasavsko-Siegenský | ||||||||||||
Frederik I. Dánský | ||||||||||||
Kristián III. Dánský | ||||||||||||
Anna Braniborská | ||||||||||||
Jan Šlesvicko-Holštýnsko-Sondenburský | ||||||||||||
Magnus I. Sasko-Lauenburský | ||||||||||||
Dorotea Sasko-Lauenburská | ||||||||||||
Kateřina Brunšvicko-Wolfenbüttelská | ||||||||||||
Markéta Šlesvicko-Holštýnsko-Sonderburská | ||||||||||||
Filip I. Brunšvicko-Grubenhagenský | ||||||||||||
Arnošt III. Brunšvicko-Grubenhagenský | ||||||||||||
Kateřina z Mansfeldu | ||||||||||||
Alžběta Brunšvicko-Grubenhagenská | ||||||||||||
Jiří I. Pomořanský | ||||||||||||
Markéta Pomořanská | ||||||||||||
Amálie Falcká | ||||||||||||
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Nizozemská výslovnost: [ˈjɔɦɑn ˈmʌrɪt͡s vɑn nɑˈsʌ ˈsiɣə(n)]
Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku John Maurice, Prince of Nassau-Siegen na anglické Wikipedii.
- ↑ VAN DEN BOOGAART, Ernst. Johan Maurits van Nassau-Siegen 1604-1679: A Humanist Prince in Europe and Brazil. Haag: Johan Maurits van Nassau Stichting, 1979. (anglicky)
- ↑ Johan Maurits | Mauritshuis. www.mauritshuis.nl [online]. [cit. 2024-06-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ELLIS, Alfred Burton. A History of the Gold Coast of West Africa. [s.l.]: Chapman and Hall, ld., 1893. 421 s. Dostupné online. S. 42. (English)
- ↑ Dutch in Chile: Hendrick Brouwer's expedition to Valdivia. Colonial Voyage [online]. 2016-02-29 [cit. 2024-06-19]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu.
- ↑ LANE. The Ebk Pillaging the Empire: Piracy in The. [s.l.]: M.E. Sharpe, 1998. 270 s. Dostupné online. ISBN 978-0-7656-3083-4. S. 88–92. (anglicky) Google-Books-ID: 893J8RTsKjgC.
- ↑ a b WIELENGA, Maurits C. J. Digibron.nl, Johan Maurits (III). Digibron.nl [online]. 20030221 [cit. 2024-06-19]. Dostupné online. (nizozemsky)
- ↑ 71. S4U Languages - Brazilian translation. Salvador and Sao Paulo. Ensino de idiomas and Brazilian Portuguese translations [online]. [cit. 2024-06-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MONTEIRO, Carolina; ODEGARD, Erik. Slavery at the Court of the ‘Humanist Prince’ Reexamining Johan Maurits van Nassau-Siegen and his Role in Slavery, Slave Trade and Slave-smuggling in Dutch Brazil. Journal of Early American History. 2020-09-11, roč. 10, čís. 1, s. 3–32. Dostupné online [cit. 2024-06-19]. ISSN 1877-0223. DOI 10.1163/18770703-01001004.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Jan Mořic Nasavsko-Siegenský na Wikimedia Commons
Herrenmeister (velmistr) Řádu svatého Jana | ||
---|---|---|
Předchůdce: Jiří Winterfeldský |
1652–1679 Jan Mořic Nasavsko-Siegenský |
Nástupce: Jiří Fridrich Waldecký |
Guvernér brazilského Pernambucoského kapitánství | ||
---|---|---|
Předchůdce: Zikmund van Schoppe |
1637–1644 Jan Mořic Nasavsko-Siegenský |
Nástupce: Hendrick Hamel |