Karel Štapfer
Karel Štapfer | |
---|---|
![]() Karel Štapfer r. 1898 (výřez ze skupinové fotografie) | |
Narození | 14. května 1863 Praha-Malá Strana ![]() |
Úmrtí | 30. listopadu 1930 (ve věku 67 let) Praha ![]() |
Povolání | malíř, loutkář, redaktor, typograf, grafik, scénograf a ilustrátor |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Karel Štapfer (14. května 1863 Praha[1] – 30. listopadu 1930 tamtéž), přezdívaný Štábera, byl český malíř, ilustrátor a scénograf. V mládí přispíval ilustracemi do časopisů (Zlatá Praha, Švanda dudák aj.) a do knih (např. Babička a pohádky Boženy Němcové), roku 1898 spolupracoval s Maroldem na panoramatu bitvy u Lipan. Na přelomu století přijal místo divadelního výtvarníka v Národním divadle; jako šéf výpravy dosáhl uměleckého vrcholu aranžováním velkolepých scén Shakespearových dramat pod vedením Jaroslava Kvapila. Vytvořil množství zdařilých replik historických předmětů, ale i loutek a dekorací pro loutkové divadlo. Měl smysl pro humor, který využíval jak ve svém díle (např. výzdoba hostince „U Nesmysla“ na průmyslové výstavě r. 1898), tak ve společnosti.
Život
[editovat | editovat zdroj]Narodil se 14. května 1863 v Praze na Malé Straně v rodině knihaře.[2] Studoval na pražské malířské akademii u Antonína Lhoty[3] a pobýval rovněž krátce na stáži v Mnichově a Paříži.[4] Pravděpodobně také docházel na přednášky profesora Kouly o architektuře.[2]
Zpočátku se věnoval ilustracím, zejména pro časopisy Zlatá Praha a Švanda dudák, ale i do knih[2] (viz sekci Dílo).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/28/Skupina_lidu_%C4%8Deskoslovansk%C3%A9ho.png/220px-Skupina_lidu_%C4%8Deskoslovansk%C3%A9ho.png)
Přitahovala ho historická témata – zajímaly ho staré kroje, ornamenty a předměty ze středověku.[6] Roku 1898 spolupracoval s Luďkem Maroldem na jeho panoramatu bitvy u Lipan; vytvořil v něm umělý terén, který vytváří iluzi, jakoby divák stál uprostřed bitevního pole.[7] Rád tvořil repliky. V ateliéru měl množství předmětů, které na první pohled vypadaly jako starožitnosti, ale ve skutečnosti je vyrobil sám z lepenky nebo kůže.[2] Když Vojtěch Hynais potřeboval pro jeden ze svých obrazů antickou kostěnou lyru, požádal Štapfera a ten mu zhotovil věrnou napodobeninu z lepenky.[3] Měl rovněž velké znalosti z etnografie,[2] které využil jako výtvarný spolupracovník Národopisné výstavy r. 1895.[3]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/61/Czech_farmhouse_1890_Stapfer.png/220px-Czech_farmhouse_1890_Stapfer.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7c/Strikacka_Drazice_1891_Stapfer.png/220px-Strikacka_Drazice_1891_Stapfer.png)
Na sklonku funkčního období ředitele Šuberta byl přijat do Národního divadla, kde po roce 1900 umělecky vynikl. Zprvu pracoval jako divadelní malíř, později jako vedoucí výpravy.[2] Spolupracoval tam s Jaroslavem Kvapilem, Gustavem Schmoranzem a Karlem Kovařovicem. Stal se spolutvůrcem české realistické iluzivní scény. Pro jeho návrhy scén a kostýmů je typická malebnost, dekorativnost, ale také realističnost, podložená hlubokým studiem historických detailů.[8] Zápasil přitom s omezeným rozpočtem, kdy musel využívat své bohaté fantazie a téměř „kouzelnického“ umění, aby upravil staré rekvizity a kulisy pro nová představení. Uměleckého vrcholu dosáhl při aranžování velkolepých scén Shakespearových her za režie Jaroslava Kvapila. V jiných případech mu naopak bylo vytýkáno, že se příliš zaměřuje na detaily na úkor celkové provázanosti.[8] Přispěl k vytvoření moderní scénografie.[9]
Věnoval se také loutkovému divadlu. V letech 1909-10 se účastnil činnosti amatérského loutkového divadla v Čakovicích, pro které vytvářel loutky a pohrával si s možnostmi stínohry. Ve 20. letech také navrhl několik kompletů stolních loutkových divadel s loutkami a dekoracemi, která si získala oblibu v rodinách, školách i spolcích.[9]
Pod vedením Karla Štapfera byly v letech 1910-1912 zhotoveny figuríny horníků a kašírky makety důlních chodeb v expozici hornictví v Technickém museu pro Království české (dnešní NTM), které od roku 1910 sídlilo ve Schwarzenberském paláci na Hradčanech. Zde byly v provozu prezentovány funkční celky v hornictví. V českých zemích, přes řadu zahraničních inspirací, se z muzeologického a scénografického pohledu jednalo o naprosto převratný koncept muzejní instalace. Tomuto konceptu, především funkční prezentaci tehdy nejmodernějších důlních strojů, ještě dnes mnohé podobné technické expozice zdaleka nestačí.
V posledních letech své činnosti měl již méně práce – nové umělecké směry, které se v té době prosazovaly v Národním divadle, ho neoslovovaly a přímo se do nich nezapojoval, ale nebránil se jim a občas pomáhal mladším výtvarníkům s technickým provedením. Roku 1923 ho ranila mrtvice a odešel do důchodu. Zemřel 30. listopadu 1930 v Praze.[4]
Současníci ho znali jako vtipného společníka, autora řady výtvarných, slovních i praktických žertů. Roku 1898 originálně vyzdobil hostinec „U Nesmysla“ na výstavě architektury a inženýrství.[6][10] Na Národopisné výstavě vytvořil několik karikatur známých osobností pro „muzeum rarit“; mezi jinými také zpodobnil jednoho znalce umění pomocí nafouklého hovězího měchýře s titulkem „Velehoušť posvátný“.[3] Ve společnosti (přátelé ho přezdívali Štábera)[3] bavil své okolí vymýšlením nejrůznějších žertů. Například o Jakubu Arbesovi bylo známé, že je krátkozraký, a když s někým mluvil, přitahoval si ho k sobě za knoflík u kabátu. Štapfer o tom věděl, a jednou také zavedl s Arbesem rozhovor. Arbes si ho podle svého zvyku přitáhl – a divil se, jak to, že řečník přesto zůstává na svém místě. (Štapfer si totiž připevnil knoflík na gumu.)[11] Když jednou v Národním divadle s velkým úspěchem odehráli Beethovenovu operu Fidelio a obecenstvo tleskalo, vběhl Štapfer do zákulisí a vykřikl: „To je aplaus! Autor by měl jít děkovat!“ – „„Kde je?““ – „Na druhém balkóně!“. Jeden z divadelních funkcionářů ihned vyběhl pro autora – a teprve dodatečně si uvědomil, že ten už je 70 let po smrti.[3]
Štapfer byl také nadšeným cyklistou. Když v roce 1883 vznikl Klub velocipedistů Praha, vstoupil do něj mezi prvními. Bavil se jízdou na vysokém kole i na jednokolce (monocyklu). Rád dělal, jako že neumí jezdit. Jakmile viděl ve vesnici hlouček lidí, začal dělat osmičky, volat „lidičky, pozor!“ a nakonec třeba spadl do příkopu. Když mu začali vytýkat, ať na kole nejezdí, když to neumí, tak klidně nasedl a normálně odjel. Jednou se mu ale jeho žert nevyplatil. Svou „nepovedenou“ jízdu ukončil úmyslným nárazem do vrat od stodoly, která však byla čerstvě natřena.[12]
Dílo
[editovat | editovat zdroj]Štapferovou hlavní oblastí činnosti byla tvorba rekvizit a aranžování divadelních scén. Vyžíval se ve vytváření realistických kopií štítů, brnění, přileb, zrcadel a podobných předmětů.[3] Viktor Oliva mu říkal „ten starý kouzelník“, jako projev uznání jeho velké zručnosti a tvůrčí fantazie. Tvořil ale i jen tak pro zábavu a radost; známé byly například jeho jemné pavučinky s pavoučkem, které kreslil svým přátelům na vnitřní stranu hodinových skel.[6]
Původních známých děl nevytvořil mnoho. Několika studiemi se účastnil výstav Umělecké besedy a Jednoty výtvarných umělců, jinak ale bylo těžiště jeho práce zprvu v ilustracích, později v divadelním umění.[8]
Ilustroval mj. následující knihy:[13]
- Eugen Miroslav Rutte: Průvodce po Karlových Varech a okolí (1888)
- Růžena Jesenská: Naší mládeži (1890)
- Božena Němcová: Babička (1891, 1896)
- Božena Němcová: Národní báchorky a pověsti (1898-1899, 1902; ilustrovali také Kamil Vladislav Muttich a František Slabý)
- Josef Svátek: Ze staré Prahy (asi 1899)
- Karel Driml: Budulínka bolí zoubek (20. léta)
- Eliška Krásnohorská: Mateří doušky
V letech 1927 a 1930 vyšla rovněž Sbírka knižních značek Karla Štapfra, shromažďující jím vytvořená ex libris.[13]
Galerie
[editovat | editovat zdroj]-
scénický návrh Karla Štapfera (W. Shakespeare: Hamlet, Národní divadlo, 1905)
-
scénický návrh Karla Štapfera (J. Vrchlický: Noc na Karlštejně, Národní divadlo, 1900)
-
scénický návrh Karla Štapfera (F. Schiller: Valštejn, Národní divadlo, 1909)
-
scénický návrh Karla Štapfera (W. Shakespeare: Othelo, Národní divadlo, 1908)
-
scénický návrh Karla Štapfera (W. Shakespeare: Hamlet, Národní divadlo, 1905)
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Matriční záznam o narození a křtu
- ↑ a b c d e f YPSILON. K šedesátce pilného umělce a skromného člověka. Národní listy. 1923-05-13, roč. 63, čís. 130, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2014-07-13].
- ↑ a b c d e f g RÉLINKOVÁ, Božena. Kouzelník Štapfer. Národní politika. 1930-12-10, roč. 48, čís. 338, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2014-07-13].
- ↑ a b Malíř Karel Štapfer zemřel. Lidové noviny. 1930-12-02, roč. 38, čís. 606, s. 6. Dostupné online [cit. 2014-07-13].
- ↑ Živý obraz ku poctě arcivévody Karla Ludvíka o jeho návštěvě na Národopisné výstavě českoslovanské. Světozor. 1895-10-25, roč. 29, čís. 50, s. 600. Dostupné online.
- ↑ a b c Abrahamoviny akademického malíře Karla Štapfra. Národní listy. 1913-05-13, roč. 53, čís. 129, s. 2. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2014-07-13].
- ↑ Výstava architektury a inženýrství v Praze 1898. Bitva u Lipan. Národní listy. 1898-05-28, roč. 38, čís. 146, s. 2. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2014-07-13].
- ↑ a b c Karel Štapfer. Národní listy. 1930-12-03, roč. 70, čís. 332, s. 4. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2014-07-13].
- ↑ a b Karel Štapfer - Databáze českého amatérského divadla (amaterskedivadlo.cz)
- ↑ Výzdoba této krčmy byla dílem týmu umělců, vedeného architektem Janem Koulou. Štapfer pro ni vytvořil obraz Adam a Eva a spolu s Fr. Hetlešem Půlnoční vidění Malostranského rynku. Viz ČAPEK-CHOD, Karel Matěj. Panorama – Krčma »U Nesmysla« II.. Zlatá Praha. 1898-07-08, roč. 32, čís. 47, s. 558. Dostupné online [cit. 2014-10-11].. Exteriér tohoto podniku zachycuje například fotografie od Jana Vilíma.
- ↑ Co se povídá…. Národní listy. 1924-08-11, roč. 64, čís. 15, s. 1. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2014-07-13].
- ↑ HRADČANSKÝ, J. O. Štapfer – sportovec. Národní politika. 1930-12-17, roč. 48, čís. 345, s. 2. [Národní knihovna České republiky Dostupné online] [cit. 2014-07-13].
- ↑ a b Podle seznamu prací v NK ČR
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- PROCHÁZKA, Vladimír a kol.: Národní divadlo a jeho předchůdci. Praha: Academia, 1988, 624 s., S. 499–500
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Karel Štapfer na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Karel Štapfer
- Karel Štapfer v databázi Archivu Národního divadla
Článek vznikl s využitím materiálů z Digitálního archivu časopisů ÚČL AV ČR, v. v. i. (http://archiv.ucl.cas.cz/) a z projektu Kramerius NK ČR (http://kramerius.nkp.cz).