Sergej Ignaťjevič Ruděnko
Sergej Ignaťjevič Ruděnko | |
---|---|
![]() | |
Narození | 20. října 1904 Korop |
Úmrtí | 10. července 1990 (ve věku 85 let) Moskva |
Místo pohřbení | Novoděvičí hřbitov |
Alma mater | Kačinská vyšší vojenská letecká škola pilotů |
Povolání | pilot, vysokoškolský učitel, voják a politik |
Ocenění | Leninův řád (1936, 1944, 1949, 1964 a 1984) Řád rudého praporu (1942, 1944 a 1953) Řád Suvorova 2. třídy (1943) Řád Kutuzova 1. třídy (1943) Hrdina Sovětského svazu (1944) … více na Wikidatech |
Politická strana | Komunistická strana Sovětského svazu |
Funkce | poslanec Nejvyššího sovětu SSSR |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Sergej Ignaťjevič Ruděnko (ukrajinsky Сергій Гнатович Руденко; 20. října 1904 – 10. července 1990) byl generál sovětského letectva během druhé světové války.
Život
[editovat | editovat zdroj]Před druhou světovou válkou
[editovat | editovat zdroj]Narodil se v rodině řemeslníka na severní Ukrajině v Černigovské oblasti. V polovině dvacátých let se dobrovolně přihlásil do Rudé armády. Prodělal krátkou prezenční službu u letecké jednotky, načež se přihlásil do vojenské pilotní školy, kterou zakončil v roce 1927. Mezi lety 1930–1932 absolvoval kurz pro mladé velitele na Žukovského letecké akademii a poté tři roky velel eskadře. V letech 1935 a 1936 se na ní vrátil a vystudoval její operační fakultu. Poté kariérně stoupal přes velitele pluku a letecké brigády až na post velitele 31. letecké divize ve speciální vojenské oblasti Západ, kterým se stal v lednu 1941.
Východní fronta druhé světové války
[editovat | editovat zdroj]Po napadení Sovětského svazu nacistickým Německem 22. června 1941 se na rozdíl od mnoha jiných osvědčil. V říjnu byl povýšen na generálmajora, nedlouho poté byl jmenován velitelem letectva v 61. armádě a posléze v době bitvy o Moskvu letectva celého Kalininského frontu. Na jaře 1942 nastoupil k frontu Volchovskému coby zástupce velitele Alexandra Novikova, se kterým se spolupodílel na plánování letecké podpory při prolamování leningradské blokády. V červnu téhož roku byl Ruděnko převelen do prostoru Jihozápadního frontu, kde se přes krátké působení u 8. letecké armády stal velitelem 16. letecké armády, jímž zůstal až do konce války. Účastnil se bitvy u Stalingradu, při které si padl do oka s tehdejším velitelem Donského frontu Konstantinem Rokossovským, se kterým pak delší dobu spolupracoval. Mimo jiné podporoval jeho Střední front v bitvě u Kurska. V závěru války pomáhala Ruděnkova 16. armáda Žukovovu 1. běloruskému frontu při postupu a útoku na Berlín.
Po druhé světové válce
[editovat | editovat zdroj]Po skončení Velké vlastenecké války zůstal Ruděnko velitelem 16. letecké armády až do roku 1948. V jeho závěru byl na dva roky jmenován velitelem sovětských výsadkových vojsk. Následovaly funkce náčelníka hlavního štábu vzdušných sil, velitele bombardérů dlouhého doletu, velitele strategických útočných sil a opět náčelníka hlavního štábu vzdušných sil. V roce 1955 byl Ruděnko povýšen na maršála letectva a v roce 1958 byl jmenován prvním zástupcem hlavního velitele vzdušných sil. Mezi lety 1968 a 1973 velel Gagarinově letecké akademii a ve zbytku života se věnoval publikační činnosti.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Sergej Ignaťjevič Ruděnko na Wikimedia Commons
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Stalinovi generálové - editor Harold Shukman, autor statě Richard Woff, Londýn 1997
- Maršálové letectva
- Sovětští letečtí velitelé druhé světové války
- Ukrajinští válečníci
- Hrdinové Sovětského svazu
- Nositelé Řádu rudého praporu
- Nositelé Leninova řádu
- Nositelé Řádu Říjnové revoluce
- Nositelé Medaile Za osvobození Varšavy
- Členové KSSS
- Narození 20. října
- Narození v roce 1904
- Narození v Černihivské oblasti
- Úmrtí 10. července
- Úmrtí v roce 1990
- Pohřbení na Novoděvičím hřbitově