Někdo to rád horké
Někdo to rád horké | |
---|---|
Americký plakát, 1959 | |
Základní informace | |
Původní název | Some Like It Hot |
Země původu | ![]() |
Jazyk | angličtina |
Délka | 120 min |
Žánry | romantická komedie LGBT film kriminální film filmový muzikál Screwballová komedie drag |
Předloha | Fanfares of Love |
Námět | německá fraška Fanfaren der Liebe |
Scénář | I. A. L. Diamond Billy Wilder Robert Thoeren |
Režie | Billy Wilder |
Obsazení a filmový štáb | |
Hlavní role | Marilyn Monroe Jack Lemmon Tony Curtis George Raft Pat O'Brien … více na Wikidatech |
Produkce | Billy Wilder |
Hudba | Adolph Deutsch |
Kamera | Charles Lang |
Střih | Arthur P. Schmidt |
Výroba a distribuce | |
Premiéra | 29. březen 1959 |
Produkční společnosti | Mirisch Company United Artists |
Distribuce | United Artists |
Rozpočet | 2,9 mil. $ |
Tržby | 25 mil. $ |
Ocenění | Academy Award for Best Costume Design, Black-and-White (1958) National Board of Review: Top Ten Films |
Někdo to rád horké na ČSFD, Kinoboxu, FDb, IMDb Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Někdo to rád horké (v anglickém originále Some Like It Hot) je americká kriminální komedie z roku 1959, k níž scénář napsali Billy Wilder s I. A. L. Diamondem. Inspirací se stala německá fraška Fanfaren der Liebe (1951, režie Kurt Hoffmann).
Děj
[editovat | editovat zdroj]Děj je zasazen do Chicaga roku 1929. Dva mladí jazzoví muzikanti se na den svatého Valentýna stanou nechtěnými svědky masakru tamní mafie. Aby svým pronásledovatelům unikli převlečou se za ženy a jako Josefína a Dafné odjíždějí společně s výhradně dívčí jazzovou kapelou na Floridu. Joe se zde však zamiluje do hlavní zpěvačky Sugar a naopak do Dafné se zamiluje postarší milionář Osgood Fielding. Situace se ještě více zkomplikuje, když v závěru dorazí do floridského hotelu také gangsteři, kteří muzikanty pronásledují.
Produkce
[editovat | editovat zdroj]Předprodukce
[editovat | editovat zdroj]Billy Wilder napsal scénář k filmu společně se spisovatelem I.A.L. Diamondem.[1] Námět vychází ze scénáře Roberta Thoerena a Michaela Logana k francouzskému filmu Fanfáry lásky z roku 1935.[2] Původní scénář k filmu Fanfáry lásky se nepodařilo dohledat, a tak Walter Mirisch našel kopii německého remaku z roku 1951, Fanfáry lásky. Koupil práva na tento scénář a Wilder s ním pracoval a vytvořil nový příběh.Oba filmy sledují příběh dvou hudebníků, kteří hledají práci, Wilder však vytvořil gangsterskou podzápletku, díky níž jsou hudebníci na útěku.[3]
Studio najalo ženskou imitátorku Barbette, aby Lemmona a Curtise trénovala v genderové iluzi pro film. Monroeová pracovala za 10 procent z hrubého zisku nad 4 miliony dolarů, Curtis za 5 procent z hrubého zisku nad 2 miliony dolarů a Wilder za 17,5 procenta z prvního milionu po dosažení rentability a 20 procent poté.[4]
Obsazení
[editovat | editovat zdroj]Tonyho Curtise si Billy Wilder všiml při natáčení filmu Houdini. (1953),[5] a myslel si, že Curtis by se na roli Joea skvěle hodil. "Byl jsem si jistý, že Tony se na to hodí," vysvětloval Wilder, "protože byl docela hezký, a když Marilyn řekne, že patří do rodiny Shell Oil, musí tomu být schopná uvěřit." [6] Wilderův první nápad na roli Jerryho byl Frank Sinatra, ale ten na konkurz nepřišel.[7] Do role Jerryho byli zvažováni také Jerry Lewis a Danny Kaye. Nakonec si Wilder vyhlédl Jacka Lemmona v komedii Operace Bláznivý ples[8] a vybral si ho pro roli. Wilder a Lemmon spolu pak natočili řadu filmů, včetně The Apartment a několika filmů, v nichž se objevil i Walter Matthau.
Podle York Film Notes natočili Billy Wilder a I.A.L. Diamond neočekávali, že by roli Sugar přijala tak velká hvězda jako Marilyn Monroe.[1] "Mitzi Gaynor byla ta, kterou jsme měli na mysli," řekl Wilder. "Přišla zpráva, že Marilyn tu roli chce, a pak jsme Šablona:Em mít Marilyn."[9] Wilder a Monroe spolu v roce 1955 natočili film The Seven Year Itch.
Byl to první „áčkový“ film George Rafta po několika letech.[10]
Natáčení
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/42/Coronado_del_Hotel_from_the_beach.jpg/220px-Coronado_del_Hotel_from_the_beach.jpg)
Film se natáčel v Kalifornii během léta a podzimu 1958.[11] AFI uvádí data výroby mezi začátkem srpna a 12. listopadem 1958 v Samuel Goldwyn Studios. Mnoho scén se natáčelo v Hotelu del Coronado v Coronadu, který se ve filmu objevil jako Seminole Ritz Hotel v Miami, protože zapadal do doby 20. let a nacházel se nedaleko Hollywoodu.
S Marilyn Monroe bylo mnoho problémů, protože se nesoustředila a trpěla závislostí na prášcích. Neustále chodila pozdě na natáčení a mnoho svých replik si nedokázala zapamatovat, podle Tonyho Curtise měla na jednu repliku v průměru 35-40 záběrů.[12] Správné znění repliky „To jsem já, Sugar“ trvalo 47 záběrů, protože Monroe si neustále pletla pořadí slov a říkala buď „Sugar, to jsem já“, nebo „To jsem já, Sugar“.[ujasnit] Tony Curtis a Jack Lemmon se během natáčení vsadili o to, kolik záběrů bude potřebovat, aby to řekla správně.[13] Na natáčení scény se Shellem Jr. a Sugar na pláži byly naplánovány tři dny, protože Monroe měla mnoho komplikovaných replik, ale scéna byla hotová za pouhých 20 minut.[14] Herecká trenérka Monroeové Paula Strasbergová a manžel Monroeové Arthur Miller se snažili ovlivnit natáčení, což Wilderovi a dalším členům štábu vadilo.[15][16]
Billy Wilder v roce 1959 hovořil o natáčení dalšího filmu s Monroe: „Probíral jsem to se svým lékařem a psychiatrem a ti mi řekli, že jsem příliš starý a příliš bohatý na to, abych to znovu podstoupil.“[17] Wilder ale také přiznal: „Moje teta Minnie byla vždycky dochvilná a nikdy nezdržovala produkci, ale kdo by platil za to, aby viděl mou tetu Minnie?“[18] Také prohlásil, že Monroe hrála svou roli skvěle.[19]
Ikonická závěrečná věta filmu „Nikdo není dokonalý“ se umístila na 78. místě v žebříčku 100 nejoblíbenějších filmových hlášek časopisu The Hollywood Reporter, ale ve finálním sestřihu se nikdy neměla objevit. Diamond a Wilder ji do scénáře zařadili jako „náhradní“, dokud nevymyslí něco lepšího, ale nikdy se jim to nepodařilo.[20]
Styl
[editovat | editovat zdroj]Co se týče zvukové stránky, ve filmu je „silný hudební prvek“[1], přičemž soundtrack vytvořil Adolph Deutsch. Má autentickou jazzovou atmosféru 20. let a využívá ostré, dechové[ujasnit] smyčce, které v určitých momentech vytvářejí napětí, například kdykoli se objeví Spatsovi gangsteři. Co se týče kinematografie a estetiky, Billy Wilder se rozhodl natočit film černobíle, protože Jack Lemmon a Tony Curtis v plném kostýmu a s make-upem vypadali při prvních barevných testech "nepřijatelně groteskně".[1] Přestože Monroeová ve smlouvě požadovala, aby byl film barevný, souhlasila s tím, aby byl natočen černobíle, když viděla, že Curtisův a Lemmonův make-up jim na barevném filmu dodává „strašidelný“ vzhled.[21] Orry-Kelly, který měl na starosti kostýmy, vytvořil kostýmy i pro Marilyn Monroe[22][23] stejně jako Jack Lemmon a Tony Curtis,[24] poté, co kostýmy, které studio poskytlo pro hlavní mužské role, špatně padly.
Obsazení
[editovat | editovat zdroj]Hlavní postavu Sugar si zahrála Marilyn Monroe vyobrazená jako sexuální symbol. Stylizovala se však i do polohy zranitelné osamělé zpěvačky. Hlavní mužské postavy ztvárnili Jack Lemmon (Jerry – Dafné) a Tony Curtis (Joe – Josefína).
Ocenění
[editovat | editovat zdroj]Snímek byl nominován na Oscara v kategoriích nejlepší herec v hlavní roli (Jack Lemmon), kostýmy, výprava, kamera, režie a nejlepší adaptovaný scénář. Oscara získal za kostýmy. Obdržel Zlatý glóbus, když byl nominován v kategoriích nejlepší komedie, nejlepší muzikálový a komediální herec (Jack Lemmon) a nejlepší komediální a muzikálová herečka (Marilyn Monroe). Jack Lemmon si odnesl cenu Britské filmové a televizní akademie za nejlepšího nebritského herce.
Citáty
[editovat | editovat zdroj]Film se stal známým také závěrečnou větou Osgooda Fieldinga „Nobody is perfect“ (Nikdo není dokonalý).
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Jule Styne, Peter Stone, Bob Merrill: Sugar!. Městské divadlo Brno, Sezóna 2010/11 VI
Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Some Like It Hot na anglické Wikipedii.
- ↑ a b c d Rolston, Lorraine, Some like it Hot (York Film Notes). Longman; 1 vydání, 2000 s. 7-57
- ↑ Curtis, T. a Vieira, M. (2009). Some Like It Hot. London: Virgin Books, s.13
- ↑ Někteří to rádi horké (1959) [online]. Turner Classic Movies, Inc.. Dostupné online.
- ↑ BALIO, Tino. United Artists: The Company That Changed the Film Industry. [s.l.]: University of Wisconsin Press, 2009. Dostupné online. ISBN 978-0299230135. S. 170.
- ↑ rich-826. Houdini (1953) [online]. Dostupné online.
- ↑ Golenbock, Peter, American Prince: A Memoir, 2008, Publishing Group
- ↑ Alison Castle (Hrsg.): Billy Wilder's Some like it hot (Někdo to rád horké). Taschen, 2001, s. 24.
- ↑ Alison Castle (Hrsg.): Někdo to rád horké Billyho Wildera. Taschen, 2001, S. 238.
- ↑ CROWE, Cameron. Rozhovory s Wilderem. Reprint. vyd. [s.l.]: Alfred A. Knopf, 1999. někteří mají rádi horké Dostupné online. ISBN 9780375406607. S. 161.
- ↑ VAGG, Stephen. Proč hvězdy přestávají být hvězdami: George Raft. www.filmink.com.au. 9. února 2020. Dostupné online.
- ↑ Castle, Alison(Hrsg.): Billy Wilder's Some Like It Hot. Taschen, 2001, s. 24.
- ↑ Parkinson. Tony Curtis Talks About Marilyn Monroe. [s.l.]: YouTube.com, 2016-10-01. Dostupné online.
- ↑ Jack Lemmon in: Billy Wilder's Some Like It Hot. Taschen, 2001, ISBN 3-8228-6056-5. str. 277
- ↑ Schlöndorff, Volker: Billy Wilder in Billy Wilder hovoří. Někdo to rád horké. DVD, říjen 2006.
- ↑ Walter Mirisch in: Jak se to dělá?: Billy Wilder's Some Like It Hot. Taschen, 2001, ISBN 3-8228-6056-5
- ↑ Tony Curtis in: Billy Wilder's Some Like It Hot, Taschen 2001 (2010), S. 286
- ↑ [s.l.]: [s.n.] filmu Někdo to rád horké: Mé vzpomínky na Marilyn Monroe a klasický americký film Dostupné online. ISBN 978-0470561195.
- ↑ Velké vtipné citáty: Vydavatel=Wind Runner Press. [s.l.]: [s.n.], 2011. Minnie Dostupné online. ISBN 978-1936179015.
- ↑ Alison Castle (Hrsg.): Někdo to rád horké Billyho Wildera. Taschen, 2001, S. 287.
- ↑ Hollywood's 100 Favorite Movie Quotes. The Hollywood Reporter. 24. února 2016. Dostupné online [cit. 24. února 2019].
- ↑ NIXON, Rob. Za kamerou filmu Někdo to rád horké [online]. [cit. 2018-01-23]. Dostupné online.
- ↑ Někdo to rád horké | Orry-Kelly |. V&A Hledej ve sbírkách [online]. 2019-08-07 [cit. 2019-08-07]. Dostupné online. (polsky)
- ↑ Orry-Kelly o kostýmech, celebritách a hvězdách | ACMI [online]. [cit. 2019-08-07]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Někteří to rádi horké | ACMI [online]. [cit. 2019-08-07]. Dostupné online. (anglicky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Někdo to rád horké na Wikimedia Commons
- Někdo to rád horké v Česko-Slovenské filmové databázi
- Někdo to rád horké v Internet Movie Database (anglicky)