František Ondřej z Orsini-Rosenbergu
František Ondřej Orsini z Rosenbergu | |
---|---|
![]() Rodový erb | |
Zemský hejtman v Korutanech | |
Ve funkci: 1686 – 1698 | |
Panovník | Leopold I. |
Předchůdce | Zikmund Helfried z Ditrichštejna |
Nástupce | Zikmund Bedřich z Khevenhülleru |
Nejvyšší dědičný zemský hofmistr korutanského vévodství | |
Panovník | Leopold I. |
Skutečný tajný rada | |
Ve funkci: 1693 – 1698? | |
Panovník | Leopold I. |
Císařský komorník | |
Panovník | Leopold I. |
Narození | 5. dubna 1653 nebo 22. ledna 1653 Klagenfurt ![]() |
Úmrtí | 28. března 1698 nebo 28. října 1698 (ve věku 45 let) Klagenfurt ![]() |
Titul | ![]() |
Rodiče | Wolfgang Ondřej Orsini z Rosenbergu a Eva Regina, Freiin von Welz |
Děti | Ernestina Uršula z Orsini-Rosenbergu |
Příbuzní | Marie Anna Josefa z Ditrichštejna[1], Jan František Antonín z Khevenhülleru a Jan Josef z Khevenhüller-Metsch (vnoučata) |
Profese | hofmistr |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
František Ondřej hrabě z Orsini-Rosenbergu (německy Franz Andrä von Orsini-Rosenberg; 5. dubna 1653 Klagenfurt – 28. března 1698 tamtéž) byl korutanský šlechtic z rodu z Orsini-Rosenbergů. Od roku 1686 až do své smrti v roce 1698 zastával úřad korutanského zemského hejtmana a byl také korutanským dědičným zemským hofmistrem.
Život
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/12/Arms_of_the_Duchy_of_Carinthia.svg/220px-Arms_of_the_Duchy_of_Carinthia.svg.png)
Narodil se jako prostřední syn dlouholetého prezidenta dvorské komory Volfganga Ondřeje Rosenberga (1626–1695) a jeho první manželky Evy Reginy z Welzu. Po studiích a kavalírské cestě do zahraničí zahájil František Ondřej byl jmenován členem říšské dvorské rady (1678), byl také císařským komořím. V roce 1685 byl jako mimořádný vyslanec pověřen misí u několika církevních dvorů Svaté říše římské a v Norimberku, jeho úkolem bylo získat finanční podporu pro válku s Osmanskou říší.[2] Spolu s otcem dosáhl v roce 1681 rozšíření rodového jména do podoby Orsini-Rosenberg a od té doby užíval titul říšský hrabě z Orsini a Rosenbergu, baron z Lerchenau a Grafensteinu. V roce 1685 byl na návrh stavů jmenován korutanským zemským hejtmanem a do úřadu byl uveden v roce 1686.[3] V roce 1693 se stal skutečným tajným radou.
Rodina
[editovat | editovat zdroj]František Ondřej z Orsini-Rosenbergu se v roce 1682 oženil s Amalií Theodorou, hraběnkou z Löwenstein-Wertheimu (1659–1736), dcerou Františka Karla z Löwenstein-Wertheimu. Oba manželé jsou pohřbeni v rodové hrobce v katedrále Nejsvětější Trojice v Klagenfurtu. Měli spolu sedm dětí, z nichž čtyři zemřely krátce po narození.
- 1. Ernestina (1683–1728), ⚭ 1699 Zikmund Bedřich hrabě Khevenhüller (1666–1742), státní ministr, místodržitel v Dolním Rakousku, zemský hejtman v Korutanech
- 2. Isabella (1686)
- 3. Maria Anna (1687–1747), ⚭ 1702 Erdman Kryštof hrabě Pruskovský z Pruskova (1676–1753)
- 4. Karolína (1688)
- 5. Jan František (1690)
- 6. Tereza (1693)
- 7. Jan Karel (1695–1718), v jeho osobě vymřela prostřední linie Orsini-Rosenbergů.
Jeho starší bratr Josef Paris (1651–1685) sloužil v armádě a jako podplukovník byl velitelem v Klagenfurtu. Jejich mladší nevlastní bratr Filip Josef (1691–1765) vynikl jako diplomat.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Franz Andrä von Orsini-Rosenberg na anglické Wikipedii.
- ↑ Leo van de Pas: Genealogics.org. 2003.
- ↑ Seznam členů říšské dvorské rady dostupné online
- ↑ Přehled představitelů státní správy v Korutansku na webu worldstatesmen dostupné online
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Der Landständische Adel des Herzogthums Steiermark; Landesarchiv Steiermark, Štýrský Hradec, 2020; heslo Orsini-Rosenberg s. 1132–1142 dostupné online
- Hans Pawlik: Orsini-Rosenberg. Geschichte und Genealogie eines alten Adelsgeschlechts. Verlag des Geschichtsvereines für Kärnten, Klagenfurt 2009, ISBN 978-3-85454-115-8, S. 129–132.
- Constant von Wurzbach: Rosenberg, Franz Andreas Graf, in: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. Bd. 27. 1874, S. 5–6 (Digitalisat)