Sociální reprodukce
Sociální reprodukce (anglicky social reproduction) je koncept používaný v sociologii a teorii společnosti, který se zabývá udržováním a zachováním existujících sociálních struktur a systémů na základě konkrétních faktorů, jako jsou demografie, vzdělání a předávání materiálního bohatství nebo titulů. Tento proces zahrnuje přenos a udržování sociálních postavení, hodnot, způsobů chování a myšlení z jedné generace na druhou. Sociální reprodukce může být zkoumaná z různých perspektiv, včetně ekonomických, kulturních, genderových a vzdělávacích hledisek.[1]
Čtyři druhy kapitálu
[editovat | editovat zdroj]Sociolog Pierre Bourdieu klasifikoval čtyři druhy kapitálu, které hrají roli při udržování a reprodukci sociální struktury ve společnosti: ekonomický, sociální, kulturní a symbolický kapitál.
Ekonomický kapitál
[editovat | editovat zdroj]Hmotné statky a finanční kapitál jednotlivce, které lze získat vlastním úsilím, či prostřednictvím dědění. Ekonomický kapitál je přímo směnitelný na peníze a může být institucionalizován ve formě vlastnických práv jako kapitál kulturní. [2]
Kulturní kapitál
[editovat | editovat zdroj]Sdílené názory, přesvědčení, znalosti a dovednosti, které se předávají mezi generacemi, a mohou ovlivnit lidský kapitál. Kulturní kapitál zahrnuje symbolické i materiální statky a může existovat ve třech formách: ztělesněný kapitál, objektivizovaný kapitál a institucionalizovaný kapitál.
Lidský kapitál
[editovat | editovat zdroj]Osobní atributy, které přispívají k pravděpodobnosti získání sociálního kapitálu. Jako investice do lidského kapitálu je považováno vzdělání či pracovní školení. Lidský kapitál má podstatný vliv na individuální výdělky. [3]
Sociální kapitál
[editovat | editovat zdroj]Souhrn skutečných nebo potencionálních zdrojů, které jsou spojeny s vlastnictvím sítě vztahů vzájemného poznání a uznání – jinými slovy s členstvím ve skupině. Objem sociálního kapitálu záleží na velikosti síti vztahů a na objemu kapitálu (ekonomického, kulturního nebo symbolického), kterým disponuje každý jedinec na ni napojený.[2]
Sociální kapitál může do značné míry ovlivnit schopnost člověka najít příležitosti, zejména zaměstnání.
Vzdělání
[editovat | editovat zdroj]Vzdělání je považováno za klíč k sociálnímu růstu a hospodářské prosperitě. Je považováno za příležitost pro lidi z chudších vrstev, kterým tím dává šanci postoupit výš. I přes to je ale vyšší vzdělání privilegiem vyšších tříd, jelikož pokus o vyrovnání příležitostí selhává kvůli některým klíčovým aspektům, jako je nákladnost studia, především nákladné vybavení nebo kvalitnější vyučující. Podle sociologa Pierra Bourdieua je jedním z hlavních důvodů zvýhodňování vyšší třídy také znalost akademického jazyka, díky které jsou tito lidé lépe ohodnocováni a upřednostňováni i ve vědních oborech již od mládí. V mnoha vysokopříjmových zemích proto dochází k vytváření elit již od dětství.[4]
Reprodukce v české společnosti
[editovat | editovat zdroj]Studie ukazuje, že česká společnost je stále ovlivňovaná ideály, které byly zakořeněny v minulých dobách, a které se týkají rodinných vztahů, genderových rolí nebo sociální stratifikace. Tyto ideály jsou často spojeny se stereotypy a diskriminací, mohou tak přispět k reprodukci nerovnosti a vyloučení v rámci společnosti.
Ideály české společnosti podporují prvky tradičního rodinného modelu, kde muži jsou považováni za hlavní živitele rodiny a ženy zodpovědné za domácnost a péči o dítě. Tento model může ovlivňovat rozhodování žen o kariéře a zaměstnání.
Různé faktory jako je ekonomická situace, politický systém, sociální stratifikace a změny ve společnosti ovlivňují sociální reprodukci v české společnosti. Například ekonomická prosperita a možnosti vzdělání přispívají k rovnosti šancí a sociální soudružnosti, zatímco chudoba a nezaměstnanost braní možnostem jedinců a skupin.
Migrace, změna ekonomických podmínek, změna sociálních struktur, změna ideálů a hodnot v české společnosti může omezeně nebo i celkově narušit proces sociální reprodukce. V takových případech může dojít ke změně sociálního uspořádání společnosti a k přerušení kontinuity, která je typická pro sociální reprodukci.[5]
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Sociologická encyklopedie. encyklopedie.soc.cas.cz [online]. [cit. 2023-12-10]. Dostupné online.
- ↑ a b Pierre Bourdieu. Online. In: The forms of capital. Greenwood, 1986, s. 241 - 58. Dostupné z: https://is.muni.cz/el/fss/jaro2011/SAN106/um/Bourdieu.1986.Forms_of_Capital.pdf. [cit. 2023-12-10].
- ↑ DEMING, David J. Four Facts about Human Capital. Journal of Economic Perspectives. 2022-08, roč. 36, čís. 3, s. 75–102. Dostupné online [cit. 2023-12-10]. ISSN 0895-3309. DOI 10.1257/jep.36.3.75. (anglicky)
- ↑ Bourdieu, P., and Passeron, J.C. (1990). Reproduction in education, society, and culture. London and Newbury Park
- ↑ MAREŠ, Petr a HOFÍREK, Ondřej. Sociální reprodukce a integrace: ideály a meze. Brno: Masarykova univerzita, 2007. ISBN 9788021044395