Norah Aitonová
Norah Aitonová | |
---|---|
Narození | 13. června 1903 Londýn ![]() |
Úmrtí | 22. srpna 1988 (ve věku 85 let) Jersey ![]() |
Povolání | architektka |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Norah Aitonová (13. června 1903 Londýn – 22. srpna 1988 Jersey) byla britská architektka, která patřila k prvním zastáncům modernistického stylu. Kolem roku 1930 založila se svou partnerkou Betty Scottovou architektonickou kancelář Aiton & Scott. Jejich nejznámějším dílem je kancelářská budova pro společnost Aiton & Company vyrábějící trubky v Derby. Tato stavba byla pozoruhodná jednak jako raný příklad modernistické průmyslové architektury, jednak jako budova navržená dvěma v té době z malého počtu žen, které pracovaly v architektuře.
Život
[editovat | editovat zdroj]Narodila se 13. června 1903 v Londýně[1] v rodině průmyslníka sira Arthura Aitona, inženýra, který založil společnost na výrobu ocelových trubek v Derby. Jako mladá dívka se přestěhovala do Derby se svými dvěma sourozenci a rodiči. Navštěvovala Girton College v Cambridge, kde studium nedokončila, protože získala stipendium Královského institutu britských architektů (RIBA), aby mohla v letech 1924–1926 studovat na relativně nové Cambridgeské škole architektury. Pak pokračovala na škole Architectural Association (AA), kde studovala do roku 1929 a získala diplom RIBA. Tam se seznámila s Betty Scottovou, svou budoucí obchodní partnerkou.[2] Studijní program na škole Architectural Association ještě nezahrnoval modernismus, ale Aitonová měla povědomí o kontinentálním modernistickém designu, protože několikrát podnikla cestu do Nizozemska, včetně letní stáže v kanceláři PJH Kuyperse.[3] V roce 1933 se provdala za Nicolaase Tollenaara, pojišťovacího makléře společnosti Sedgwick, Collins & Co, Holanďana, který se v roce 1934 stal britským občanem.[4] Profesně se nadále jmenovala Norah Aitonová, ale používala také jméno Norah Tollenaar.
Aitonová se v novinovém rozhovoru svěřila se svým nadšením pro „ultramoderní design z oceli a skla“ a obdivovala holandskou designérskou školu De Stijl,[5] částečně inspirovanou uměním Pieta Mondriana. Poté, co navrhla dům pro rodiče Scottové ve Stoke Poges, dostalo partnerství příležitost vytvořit kanceláře pro otcův výrobní závod Aiton v Derby. Na rozdíl od eklektičtější Scottové byla Aitonová upřímným nadšencem průkopnického modernismu.
Aitonin otec dal architektkám volnou ruku, aby přišli se špičkovým inovativním designem, který by odrážel a propagoval vyspělou technologii, jež stála za výrobky továrny, mezi něž patřilo potrubí pro válečné lodě a elektrárny.[2] To se projevilo zejména v použití kovových trubek, které byly ozvěnou firmy Aiton & Co. Dominantní ocel a sklo byly použity s barvami ve schématu De Stijl, které kombinovalo červené podlahy a nefritově zelené vnitřní stěny s modrými cihlami, šedými okenními rámy a štukem a bílým cementem.[6]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3d/Aiton_and_Co_Stores_Road_former_pipe_factory_by_Norah_Aiton.jpg/220px-Aiton_and_Co_Stores_Road_former_pipe_factory_by_Norah_Aiton.jpg)
Historic England ji označuje za „velmi pěkný a také mimořádně raný příklad moderního nebo mezinárodního architektonického stylu“ a „jednu z prvních průmyslových budov, kterou navrhlo partnerství architektek“.[7] Architects Journal ji popsal jako „rané příkladné dílo high-tech designu“.[8] Budova bývalého závodu Aiton & Co je památkově chráněnou budovou vedená v Listed building v kategorii ochrany: stupeň II.[6][7]
Aiton & Scott sídlili v Londýně a měli prostory na Sloane Street. Mezi jejich další projekty patřila tiskárna, soukromá zoologická zahrada v Chislehurstu s klecemi pro opice a akvárii pro ryby, kostel, krematorium a různé soukromé domy.[7] Jejich práce se objevily v tisku, knihách, odborných časopisech, na výstavě RIBA i jinde, a přesto nebyly zahrnuty do hlavních dějin modernistického designu. Historička architektury Lynne Walker a další se domnívají, že je to proto, že dějiny modernistické architektury ve Velké Británii byly psány z mužského pohledu.[2][9] Ve dvacátých a třicátých letech byla Aitonová v tisku nazývána „dívčí architektkou“ a byla dotazována, zda se ženy nejlépe hodí k navrhování domácích staveb.[9] Říkalo se o ní, že pracuje „v nové sféře ženských aktivit“. V roce 1935, kdy AA uspořádala výstavu ženských architektonických návrhů, bylo v Londýně údajně asi 40 architektek.
Ačkoli Aitonová po druhé světové válce nepokračovala v kariéře, její zájem o umění a design se nezastavil.[10] Byla členkou Společnosti současného umění[11] a vlastnila sbírku dekorativního umění.[12] Celoživotně vlastnila portrét rodiny Kesslerových od Raoula Dufyho, svých bratranců.
Zemřela 22. srpna 1988 na dovolené na Jersey a zanechala po sobě téměř milion liber šterlinků.
Příbuzní
[editovat | editovat zdroj]Strýcem Aitonové byl nizozemský těžař ropy Adriaan Stoop[13] a byla příbuzná s průmyslníkem Dolfem Kesslerem, který si v roce 1929 objednal dům u inovativního architekta Hendrika Woudy
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Norah Aiton na anglické Wikipedii.
- ↑ Oxford dictionary of national biography.. Online ed. vyd. Oxford: [s.n.] 1 online resource s. Dostupné online. ISBN 978-0-19-861412-8, ISBN 0-19-861412-8. OCLC 56568095
- ↑ a b c WALKER, Lynne (Summer 1994). "The Forgotten Architecture of Vision: Aiton & Scott's Factory Office for Aiton & Co., Derby, 1930-1". Twentieth Century Architecture (1): 23–30. JSTOR 41859417.
- ↑ BURKE, Catherine. A Life in Education and Architecture : Mary Beaumont Medd. London: Taylor and Francis, 2016. 280 s. Dostupné online. ISBN 978-1-317-18768-4, ISBN 1-317-18768-7. OCLC 1022788649 S. 39–40.
- ↑ Page 132 | Issue 34121, 4 January 1935 | London Gazette | The Gazette. www.thegazette.co.uk [online]. [cit. 2022-03-14]. Dostupné online.
- ↑ WALKER, LYNNE. The Forgotten Architecture of Vision: Aiton & Scott's Factory Office for Aiton & Co., Derby, 1930-1. Twentieth Century Architecture. 1994, čís. 1, s. 23–30. Dostupné online [cit. 2022-03-04]. ISSN 1353-1964.
- ↑ a b Former Aitons Works, Derby, City of Derby. britishlistedbuildings.co.uk [online]. British Listed Buildings [cit. 2022-03-14]. Dostupné online.
- ↑ a b c FORMER AITONS WORKS, Non Civil Parish - 1376499 | Historic England. historicengland.org.uk [online]. [cit. 2022-03-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ WAITE, Richard. BBC slammed for ‘bias’ after Patty Hopkins is sidelined in TV show [online]. 2014-03-05 [cit. 2022-03-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Worden, Suzette; Seddon, Jill (1995). "Women Designers in Britain in the 1920s and 1930s: Defining the Professional and Redefining Design". Journal of Design History. 8 (3): 177–193. doi:10.1093/jdh/8.3.177. JSTOR 1316031.
- ↑ Lynne Walker, 'Golden Age or False Dawn? Women Architects in the Early 20th century'. content.historicengland.org.uk [online]. [cit. 2022-03-14]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2015-09-20.
- ↑ Contemporary Art Society annual report. www.contemporaryartsociety.org [online]. [cit. 2022-03-14]. Dostupné online.
- ↑ This record is part of the Copac national, academic & specialist library catalogue.. web.archive.org [online]. 2016-10-26 [cit. 2022-03-14]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2016-10-26.
- ↑ Golden Wedding of Sir Arthur and Lady Aiton', Derby Evening Telegraph, 24 October 1945, p4
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Norah Aitonová na Wikimedia Commons